Sjeverno predgrađe od Alepa.
lipnja 2015.
Ovi ljudi koji igraju pokupiti nogometnu utakmicu
pripadaju Ansar Al-aqidah, vrlo utjecajna komponenta
džihadističke pobune na sjeveru Sirije.
Ovo su muškarci pratit ćemo više od tjedan dana.
Ništa od ovoga ne bi bilo moguće, ali za ovog čovjeka,
Ebu Muhammed El-halabi.
Ovaj 40 nešto s bradom a naočale su stvorile frakciju
prije otprilike 1 godinu.
Prije toga je bio neprikosnoveni lider na sjeveru Jabhat al-Nusra,
salafistička skupina povezan s Al-Qaidom.
Ja sam vojskovođa sa krvoločna reputacija.
On uvijek zapovijeda, čak i ovdje, kad dođe
do ubacivanja lopte u protivničkom golu.
Prema nekoliko Američki izvori,
ustrijeljen je u raciji 2012.
Kao nekim čudom on ponovno živi.
Ovdje u ovoj školi u Alepu, djelomično uništen režimskim bombardiranjem,
poglavica Ansar Al-Aqida, sljedbenici vjere,
uspostavio svoj stožer prije nekoliko mjeseci.
Zapovjednik i vjerski vođa,
ovo je slika voli stavljati poprijeko.
Svaki dan, isti ritual.
Od 8:00 ujutro abu Muhammed i njegovi ljudi
uzeti lekcije u Ahkamu, ekstremno čitanje Kurana.
Edukacija je osigurana od strane jednog od njihovih eminencija grise,
i sam veteran džihada.
Religija.
I rat.
Dvije osnove od Ebu Mohammeda.
Čak se i htio pojaviti u tradicionalnoj mudžahedinskoj nošnji
na poslu u svom uredu.
Čini se da čovjek je izrazito nepovjerljiv
prema novinarima, kako nas ubrzo podsjeća.
Dakle, zašto mi?
Upoznali smo Abu Mohammeda 2012. u Alepu na početku rata,
i kovali smo veza povjerenja.
Održavali smo kontakt od tad.
I prije nekoliko mjeseci pitao kad bismo ga mogli pratiti tjedan dana.
Pristao je jer želi pokazati tko su ti borci
i objasniti zašto se bore.
Tijekom ovog snimanja, moramo slijediti pravila
položit će se.
Svakodnevni strah od rata tek ćemo doživjeti,
prvo je bombardiranje.
Prije samo 4 godine, Alep je bio ekonomska pluća Sirije.
Sada više od polovice grad leži u ruševinama.
Prijetnja je ovdje gotovo uvijek dolazi s neba.
Bačve s naftom ili plinskim cilindrima napunjen snažnim eksplozivom,
a ponekad također metalni otpad i zapaljive materije,
čija je uporaba zabranjena Ženevskom konvencijom.
Upravo je pala bomba u ovom susjedstvu,
sada pod kontrolom džihadista, ali gdje žive mnogi civili.
Amnesty International kaže da preko 3000 ljudi
platio za prerano ispadanje vojske svojim životima,
a to je bilo tek 2014.
Režim se nastavlja zanijekati korištenje ovog smrtonosnog oružja,
tvrdeći da su samo ciljajući na pobunjenike.
Ovdje postoji samo materijalna šteta.
Jedva da smo stigli, onda postoji još jedno upozorenje
u susjednom susjedstvu.
Ovaj put režimski helikopter doći isprazniti nekoliko bačvi
u sektoru Sukari.
Žrtve su velike.
4 osobe ubijene odmah, 2 od njih djece.
Iako 500 m od udarca, Tijelo ovog čovjeka je prerezano na 2 dijela
gelerima cijevi.
Scena kojoj smo upravo svjedočili može se ponoviti do 15 puta dnevno,
ovisno o frekvenciji vojnih pohoda
u ovom susjedstvu od Alepa.
Kao i u mnogim drugim, neizbježno intenzivno bombardiranje
favorizira džihadističku stvar.
Jedan od Abu Mohammedovih ljudi pozvao nas je na svoje vjenčanje.
2 sata vožnje jedva 30km.
Brojne kontrolne točke u stanju ceste
su krivi.
Mladoženja, 23, nosi svoje najbolje odijelo.
Kontekst nikad nije posve zaboravljen.
Svatovska pjesma uključuje izravan napad na Bashara al Assada.
Tradicionalno, muškarci i žene slaviti odvojeno.
Scena je nadrealistična.
Ovi muškarci su svi borci.
Izvan rata ide dalje.
Pucanje, u početku mislio da je radostan,
zapravo dolazi iz helikoptera nadlijetanje sektora.
Napuštamo staju pokušati snimiti
izvor toliko toga polemika.
Helikopteri koje režim tako se očajnički želi sakriti.
Uočavanje ih je vrlo riskantno i nimalo lako.
Oni su ti koji padaju bačve smrti.
Evo, prikazano usporeno.
Prva kap.
I sekundu ubrzo nakon toga, udaljen više od 1 km.
Iako brzo na sceni, ljudi iz Civilne zaštite
može samo anketa šteta.
3 čovjeka su upravo izgubila živote, zatrpan pod ruševinama njihove kuće.
Ovaj je uhvaćen u zamku.
Pripadnici Civilne zaštite ne uspiju ga oživjeti.
Kraj je našeg Prvi dan u Siriji.