כל נהר נושא את הייחודיות שלו ריח עד האוקיינוס.
סלמון נאסף כדי לתפוס את הריח
ולעקוב אחרי השביל במעלה הזרם למקום הולדתם.
באלסקה
המים המתוקים הניזונים הנהרות הפשרת שלגים
מההרים הגבוהים ביותר של צפון אמריקה.
אבל מתחת לרבות מהפסגות המכוסות בקרח האלה
תנור בוער בעוז
שכן אלה הם גם של צפון אמריקה הרי הגעש הפעילים ביותר.
שוב ושוב במשך מאות השנים הם התפרצו
להפוך את מי הנהר הצלולים
שחור ורעיל.
מדענים רק התחילו לעשות זאת לחבר את מה שאולי קרה
לפני כמעט אלפיים שנה
כאשר אוכלוסיית סלמון אחת התמודדה מותו של נהר הלידה שלהם
ונאלצו לחזור לאוקיינוס הפתוח להרפתקה יוצאת דופן!
משאיר אחריו מורשת מדהימה.
סלמון סוקי צעיר להאכיל וגדל ב קטע עצום של האוקיינוס השקט
שבו מים חמים מהאזורים הטרופיים לערבב עם זרמים ארקטיים קרים
יצירת פריחת פלנקטון עשירה.
אבל כשהם בני חמש
האינסטינקט מושך אותם חזרה לחוף אלסקה.
הם מתאספים בלהקות גדולות
כל סלמון מחפש הריח של הנהר המקומי שלה.
הדגים הכסופים האלה גדלו שמן ובשל על פלנקטון.
אבל עכשיו הם מפסיקים להאכיל
המטרה היחידה שלהם לשחות אליהם מקום לידה להטיל את הביצים שלהם
או להשריץ.
אבל האוקיינוס לא ברור כמו שצריך.
המים נושאים איתו ניחוח קלוש של גופרית.
ההר אשר היה עד לידת הסלמונים בוערת.
חצי האי אלסקה המרוחק שוכב על טבעת האש.
התנועה של לוחות האוקיינוסים לוכד מים מתחת לאדמה.
מחומם תחת לחץ
המים הופכים לגז ובורחים דרך כל סדק שהוא יכול למצוא.
אזור זה עדיין תנודתי מאוד כיום.
הפעילות הוולקנית
טכניקות היכרויות וגנטיקה
לאפשר ליצור מחדש את סיפורה של אוכלוסיית סלמון אחת
כשהעולם שלהם התחיל להתפרק
לפני כמעט אלפיים שנה.
הסלמון מבולבל.
הם יכולים להריח את הגופרית מומס במים
אבל עדיין חזקים יותר מולקולות הריח הייחודיות
חתימה כימית של הנהר המקומי שלהם
וזה בלתי נסבל...
במעלה הזרם, בוצה עבה של שחור אפר הולך בדרכם.
שמש הקיץ בדרך כלל ממיס את השלג הלבן
גורם לנהרות לרוץ מהר וברור.
עכשיו חום מהאפר והשמש לשלב כדי לצרוב ערוצים חדשים
דרך הקרחון עצמו
לשפוך רעלים קטלניים על אגפיו.
בְּהֶסַח הַדַעַת
הנהר אוסף את כל השרירים ו רעלים ונושא אותם לעבר הדגים.
עד עכשיו כל העמק מסריח ממוות
מאוחר מדי עבור חלק.
למרבה המזל במורד הזרם
כמה אחרונים מקשיבים לאזהרה סימן ולאט לאט לאחור.
אין להם ברירה אלא לחזור מסעם חזרה לאוקיינוס הפתוח.
זה לא כל כך שהם חשים סכנה
אלא שהמים המתוקים אות למשוך אותם פנימה
כובה.
עם רבים ממספרם מתים
אלה כעת סלמון 'אבוד' ללא חוש כיוון
ובכל זאת הדחף להתרבות עדיין חזק.
לא ייאמן כל אדם סלמון מתחיל מסע בודד
מחבק את אינסטינקט החוף דוחף אותם להתחיל מחדש
ולחפש את ריח המים המתוקים.
סלמון סוקי יש מדהים כלים שיעזרו להם בחיפושיהם.
הראייה האדירה שלהם מאפשרת להם ראה גם מעל וגם מתחת לקו המים
בצורה נכונה למעלה או הפוך.
האפר הוולקני עורר את האוקיינוס
מגרה את צמיחת הפלנקטון ועננים מעודדים
של מדוזה עוקצנית לפרוח.
זה כמו לשחות דרך שדה מוקשים.
אבל הסלמון הרגיש ביותר ממש יכול להריח את המדוזות האלה
וכך להימנע מהמחושים הקטלניים שלהם.
הסוקי צריך להמשיך לנוע.
זה רק בעונת הקיץ הקצרה כשהשמש ממיסה את הקרחונים
שהנהרות עוברים מספיק עמוק כדי שהסלמון ישחה במעלה הזרם.
הסוקי הזה שחה את כל הדרך לנהר בעל ריח מתוק
רק כדי למצוא אותו בלתי עביר.
הכינוי לסלמון הוא 'קופצים'
אבל לפעמים אפילו הם מובסים.
הם אף פעם לא מפסיקים להאכיל או לישון.
הם מתוכנתים למצוא מים מתוקים
או למות בניסיון...
גם כרישי סלמון בעל חוש ריח מעולה
והם משתמשים בו לצוד למטה את שמו...
הריח השמנוני של הסלמונים? העור מסגיר אותם
והכרישים ננעלים.
יש לכרישי סלמון הגופים החמים ביותר מכל הדגים.
הם יכולים לשמור על החום נוצר על ידי השרירים שלהם,
עושה אותם אפילו מהר יותר לצאת מהסימן.
שחפים, תמיד חדשות רעות עבור סלמון מסיים את החגיגה.
השורדים פשוט ממשיכים הלאה.
לסוקי יש סיבולת מדהימה
בחייהם
הם יכולים לנסוע למעלה מששת אלפים מייל.
שוב ריח של מים מתוקים מפתה את הסלמון קרוב לחוף.
אבל ההר הזה
בשם אוגוסטינוס על ידי קפטן קוק
הוא הר געש פעיל נוסף.
ענני גשם מתעבים על פסגתו.
אבל התנור הפנימי שלו מונע היווצרות קרח
או שלג משקע.
על המדרונות התלולים של אוגוסטינוס
אין גבים שקטים שבו סוקיי יכולים להתרבות
ואין עמקי נהר אליו הם יכולים לנסוע.
מים מתוקים זולגים אל האוקיינוס
אבל זה לא מועיל לסלמון.
כי כל המטיילים האלה אחרי אותו הדבר
מספרם מתחיל לעלות.
כמו עש ללהבה
סלמון נמשך על ידי טרי מים וימשיך לשחות
מעקב אחר הכימיקל שיפוע לעבר מקורו.
עוד כמה קילומטרים
ושוב של הסלמון הנמסיס מחכה...
בשפך הנהר גרם מדרגות
קל מספיק עבור סוקי אקרובטי לזינוק.
והריח המפתה של מים מתוקים
זורם לעברם.
הסלמון שיכור!
יש כל כך הרבה סלמון בגלל המטיילים הצטרפו
על ידי אוכלוסייה אחרת של סוקיי
של מי הנהר.
זה סימן טוב אם יש סלמון אחר
חייבים להיות מקומות להשריץ...
שתי האוכלוסיות נראות דומות רק הגנים שלהם מבדילים ביניהם.
אבל הם מפעילים את הכפפה כאחד...
למי שעובר את השחפים המלכודת נסגרת לאט לאט...
הגאות כבר מסתובב נגד הסלמון.
הגריזלי האלה צריכים להכפיל את הגוף שלהם משקל במהלך הקיץ הארקטי הקצר
להתכונן לתרדמה.
כשהגאות יורדת לאחור
הסלמון במיוחד פגיע במים רדודים.
אבל המים המתוקים המתוקים נראים לתת להם אנרגיה חדשה...
לפתות אותם לקראת סכנה...
עם הסיכויים נגדם הסלמון הנותר נסוג
לקבל נסיעה חינם על הגאות היוצאת.
כמה גריזלי צעירים עוקבים אחרי דגים מתנפצים בחזרה לים
עם אמא מתייגת מאחור.
הם עדיין לא למדו כמה זה קשה לתפוס סוקי במים עמוקים.
בשפל, הטרף שלהם נסוג מהעין.
אבל הדובים יודעים הם יחזרו...
כשהסלמון מתחיל להסתבך למרגלות גרם המדרגות,
הזכר הבוגר הזה
במיקום ראשי שומר על מלאי
כדי לא להיבהל מהלהקה.
כמה צעירים מתרחקים
עוזב את הבמה ל דובים מבוגרים מנוסים יותר.
שחפים מתאספים שוב בציפייה.
הסלמון משתמש במים העמוקים יותר כדי לכבוש מחדש איבד קרקע ולהתקרב למדרגות.
עוד דובים תופסים דג ועוזבים.
אבל זה לא משנה מעט לסלמון הנותר.
להגיע לנהר
הם צריכים לעלות במדרגות ולהמשיך כל צעד נקבה בוגרת מוכנה...
הדובים המבוגרים האלה לא הפריעו רודף אחרי הסלמון אל הים.
הם נלחמו על אלה עמדות שהם למדו
שזה הכי טוב מקום לעמוד ולחכות...
שוב ממהר הסלמון כאחד.
הסיכוי היחיד שלהם בטוח במספרים.
גורים שלא יכולים לשמור דומם נשמרים מאחור
הרחק מקו העין של הדגים.
ברגע שהסלמון פועל
הנקבות נותנות לגורים הצטרף בחינם לכולם.
עם כל כך הרבה דגים זה קל מדי עבור הדובים.
הגריזליס נושכים את הראש ראשון לשתק את הטרף.
ואז עם רצועת מיומנות מדהימה להסיר את העור השומני מהשריר.
הם נוטשים את הבשר.
והשחפים מסיימים.
זה אולי נראה בזבוז טרגי
אבל העור השומני הוא החלק הטוב ביותר עבור בונים את מאגרי השומן של הדובים.
ועם כל כך הרבה דגים הם יכולים להרשות לעצמם להיות בררנים.
עבור הדובים זו גרגרנות.
בשביל קטל הסלמון.
סוף הדרך עבור כל כך הרבה מטיילים חסרי פחד.
אבל בגלל שיש כל כך הרבה סלמון הם ממשיכים להגיע
וחלקם עושים את זה עבר את המשוכה הראשונה.
הם דוחפים חזק
מתיחת כל גיד
לכבוש את הזרם
לזנק את השלבים
לנצח את הדובים...
הם הצליחו.
לתוך הנהר!
ועכשיו הדגים הלוהטים האלה חייבים לשחות הלאה
אל הלא נודע.
המסע שלהם רחוק מלהסתיים.
בניגוד לסלמון אחר
סוקיי לא מטילים את הביצים שלהם בנחלים זורמים או בנהרות.
הם ממשיכים ללכת קילומטרים עד הם מוצאים פינה רגועה,
בריכה או אגם.
האינדיאנים קראו לנהר הזה אניאקצ'אק
'הדרך החוצה'.
ואפיק הנהר הרחב שלו מרמז על כך הוא ראה זמנים סוערים יותר.
דרכו המפותלת מובילה לרבים יובלים ומבוי סתום.
לאורך אחד מאלה
הניצולים של ה אוכלוסיית הסלמון המקומית חוזרת
למקום הולדתם כדי להשריץ.
העולים החדשים ממשיכים במעלה הנהר הראשי
איכשהו הם לא יודעים לעקוב אחרי המקומיים.
הם שוחים הלאה במים לא ידועים.
לפניהם שוכב אניאקצ'ק
הר הגעש שאחרי שעל שמו נקרא הנהר.
אניאקצ'אק הוא למעשה שבעה אגן או קלדרה ברוחב מייל
נוצר על ידי הר געש ענק שקרס לתוך עצמו.
בזמן הסיפור הזה
הקלדרה מתמלאת עם אגם קפוא עצום
עומק של למעלה משלוש מאות רגל.
מוסתר מתחת לשכבת הקרח הם אלפי טונות של מים
ועוד כמה חרוטים געשיים שמתפרצים בתורם.
אניאקצ'ק הוא הר הגעש הפעיל ביותר בחצי האי אלסקה.
עוצמת הפיצוץ מנפץ את הקרח.
הרוח מעיפה את האדים הרעילים הרחק מהדגים בנהר
כדי שלא מריחים את הסכנה.
תחת הפצצות מתמשכות ורעידות
חומות הקלדרה להתחיל להיסדק.
מים מוצאים את נקודת התורפה
הכוח המפחיד פורץ מחסומים
ויוצר ערוצים חדשים למטה דרך העמק.
זה תופס כל אחד יצור חי בדרכו.
תוך שעות רוב האגם התנקז
אבל במורד המבול ממשיך בהשמדתו.
סלמון בנויים לעמוד חבטת הזרמים
אבל לא הכוח של פלג וולקני.
Aniakchak 'הדרך החוצה' יש פעם שוב שיחזר את הנוף.
מספר ימים לאחר מכן
שלג מסתיר רבים מהצלקות של ההר.
ועיקר מי השיטפונות נעלם בים.
אבל זה השאיר מאחור מישור הצפה חדש לגמרי של
פיתולים וגבים ובריכות ללא מוצא
ולתוך חלק מאלה זה העיף את הסלמון.
כי יש כל כך הרבה חיים מתפוררים
מהמים נגזלים חמצן
והשורדים המעטים מתקשים לנשום.
ובכל זאת הדחף למצוא טרי מים כל כך חזקים
שלאט לאט נלחם הסלמון העיקש.
מוכה וחבול הם מתחילים בהדרגה להתקבץ מחדש.
הם שוחים על גולגולות עבר של האויב הישן שלהם הדוב.
הם חולפים על פני איילים.
האסון אפילו חשף את שרידים של ענק מגיל מוקדם יותר
חט ממותה צמרית.
הפיתולים
המבוך המלא מתים קצוות נסרקים על ידי המבול
חייב להיראות כמו נקודת אל חזור.
אבל בגלל הסלמון האישי האלה הם כולם בעקבות אותו שביל מינרלים קלוש
ריח של מים מתוקים
עדיין מדהים חזק בתוך הכאוס
בהדרגה הם מוצאים את שלהם דרך חזרה לערוץ הראשי.
עכשיו עוד שעון מתקתק מתחיל לפעול נגדם
השעון הביולוגי שלהם.
הם איבדו הרבה זמן.
במהלך ממושך מגע עם מים מתוקים
ראשיהם מתחילים להיות ירוקים גופם אדום.
הפיגמנט האדום הזה בהיר יותר אצל הזכרים
עוזר להגן על הדגים מפני קרני אולטרה סגול מזיקות.
אבל זה גם מסמן את ההתחלה של הסוף עבור הסלמון הבוגר.
הם חייבים למצוא כספת גבים להשריץ בקרוב
או כל המסע האפי היה לשווא.
הסוקיי מכוונים את עצמם מחדש לעקוב אחר השיפוע הכימי.
הקריאה של מים מתוקים
נראה שהוא מגיע מהמרכז של הר הגעש ההרוס עצמו...
הסלמון ממש שחו דרך שבר בקיר
שנוצר על ידי המבול
מעבר למיטת האגם הישנה
לתוך מאוד לב הר הגעש!
האגם הקטן והירוק הזה
בשם ההולם Surprise Lake
זה כל מה שנותר של הענק הקפוא.
הר הגעש נרגע
אבל מי האזמרגד מרמזים שהאגם רעיל.
האם סוף המסע עבור הסלמון עוד מבוי סתום?
אגם הפתעה אוסף מי גשמים מקירות הקלדרה.
המים אוספים קוקטייל של רעלים געשיים
ונכנס לאגם, חם
מחומצן ורעיל עם מינרלים.
חיי הבר היחידה ש יכול לשרוד את הגיהינום החי הזה
הם חיידקים מיוחדים
שהיו כנראה בין המאוד המין הראשון שהתיישב בכדור הארץ.
כל יצור אחר חותך עם המוות.
ובכל זאת זה המקום שבו יש לסוקי באים לשחות ולהטיל את הביצים שלהם.
אגם הפתעה מסתיר סוד.
למרות הקוקטייל הרעיל
בחלקים מסוימים יש מספיק חמצן לסלמון לנשימה
אפילו כדי שהפלנקטון יגדל.
הסלמון צריך להימנע מהערפל הרעיל
ולמצוא את מקור הטרי
מים מחומצנים.
הנס מתחיל בעננים
שפוגשים את החמים סלע של קירות הקלדרה
ונראה כאילו נמס ושופכים עליהם את כולם.
העננים מתעבים לטיפות ומחלחל דרך הסלע.
בחלקים מסוימים המים קולטים רעלים.
אבל באחרים העתיק סלע מסנן את המים
מהעננים הלבנים כשלג מה שהופך אותו אפילו טהור ומתוק יותר.
אם רק הסלמון יכול למצוא אותו!
זה המקור!
טרי, נקי, מלא זורמים מים מחומצנים
דרך סדק בקירות
לתוך הרעיל הגיהנום של אגם ההפתעות.
זה מספיק לסלמון.
סוף סוף כמה חודשים אחרי שהם היו פנו חזרה מנהר הלידה שלהם
הם מצאו מעט גן עדן במעיים של הר געש.
מקום שבו הם יכולים לתת לצעירים שלהם הזדמנות.
המראה שלהם ממשיך להשתנות.
הזכרים מפתחים לסתות מכווצות
מוכן לקרב...
החלל במחיר מוזל.
התרחק מהמקור ודגי הסלמון הצעירים ימותו.
המקומות הטובים ביותר שווה להילחם עבורם.
כמה שיותר קטן, עמום יותר, נקבה בוחרת את המנצח.
בצל הר הגעש
הזכר שומר על הנקבה שלו בזמן שהיא חופרת קן רדוד.
ואז היא משילה עד חמשת אלפים ביצים
שהיא נשאה את כל הדרך הזו.
הזכר מכסה אותם בענני זרע.
והנקבה קוברת אותם במהירות.
המסע שלהם הושלם
גופם בילה
הסלמון הבוגר להתחיל להתדרדר.
הם המשיכו ללכת במשך אלפי קילומטרים
אבל ברגע שהם הולידו
הם מתחילים למות.
מוזעקת מההתזה המוזרה
שועל ארקטי זז להיכנס לחקור.
השועל מתפתה.
אבל הסלמון לא די מוכן לוותר עדיין
ולחזור.
סנאי אדמה אומלל מסיט את הטורף.
אפר וולקני הוא דשן עשיר
הדשא גדל במהירות והטבע נכנס למלא
החלל שנוצר בעקבות המבול.
האינסטינקט נותן את הסלמון מספיק כוח לגמר
לדחוף לעזוב האגם שבו הולידו
וראש אחורה לכיוון הנהר.
עדיף לא למשוך תשומת לב לביצים שלהם.
שכן ככל שהגוף שלהם ממשיך לפרק את הטורפים
ואוכלי נבלות ימצאו אותם.
הסלמון הבוגר לא לקח כלום מהר הגעש או מהנהר.
אבל על ידי מוות כאן
הם עוזבים את גופם וכל המינרלים שבפנים
לעזור להאכיל את חיות הבר וחיי הצומח.
ובסופו של דבר לתועלת של דגי סלמון משלהם.
אף אחד לא יודע בדיוק לפני כמה מאות שנים
הסלמון החלוצי הראשון
מצאו את דרכם דרך השבר בקיר
ואל לבו של הר הגעש.
אבל אנחנו יודעים שהם עשו זאת
כי כל שנה סלמון חדש הטיגונים בוקעים באגם ההפתעה.
במהלך השנים צאצאיו של הסלמון החלוצי המקורי הזה
מותאם והתאקלם לייחודי התנאים באגם הוולקני המרוחק הזה
והפך לגזע חדש של סלמון סוקי
הסלמון ההפתעה.
הדגיגים הצעירים מאכילים ולגדול במשך שנתיים
בעוד הריח הייחודי של אגם ההפתעה מוטבע על המוח שלהם.
ואז הם הולכים במורד הזרם
חזרה על המסלול של אבותיהם
חזרה לים.
לא כולם יצליחו.
במסעם הארוך והמפותל
הם יפגשו הרבה סכנות חדשות.
עד גיל חמש
הם מוכנים להתמודד האתגר האולטימטיבי.
כל שנה המבוגרים מנסים אותו מסע מדהים
חזרה ללב הר הגעש
מה שמאפשר לנו לפתוח את הסודות מאותם סלמון חלוצי ראשון
שמצא את אגם ההפתעה נתן לו חיים
והפכו אותו למקום מנוחתם האחרון.