היא תהיה קיסרית צרפת.
ג'וספין, אהבתו הגדולה של נפוליאון בונפרטה.
ג'וספין הייתה אחת הנשים אנשים שנקראו השמיים
במהלך המדריך.
אחת מהנשים האלה שהיה להיט עם הגברים.
היא "ילדת זה" של פריז המהפכנית.
היו ריקודים ושתייה בכל מקום, וככל שהיה לך יותר כסף,
ככל שהמסיבות היו מפוארות יותר.
נפוליאון בונפרטה יוצא לכבוש את אירופה.
לצידו, ג'וספין היפה.
האם היא החזיקה את המדרגה שלו
כשעשה את דרכו לכס המלכות הצרפתי?
היא נולדה לחיים חדשים איתו.
אפוס, הרפתקה.
היא הופכת לג'וספינה.
השנה היא 1796,
שבע שנים לאחר ההתפרצות של המהפכה הצרפתית.
כולם בחברה הפריזאית מכיר את היפה
ואלגנטי הויסקונטית רוז דה בוהרנייה.
העשירים והחזקים של אותה תקופה להתערבב בסלון שלה,
אבל היא נועדה להתפרסם תחת שם אחר.
נפוליאון היה האחד שהתחיל לקרוא לה ג'וספין.
הוא היה רומנטיקן,
והוא נתן שמות חדשים לנשים שאהב.
שלטון האימה של המהפכנים זה עתה הסתיים.
עשרות אלפים מתים על הפיגומים בתקופה זו.
היא בקושי ברחה מהגיליוטינה,
והיא פגשה את נפוליאון כשהיה עדיין דמות לא ידועה יחסית.
גנרל, צעיר ממנה בשש שנים, בתחילת דרכו.
נפוליאון בונפרטה מתאהב בה בטירוף,
מצור על הארמון הקטן שלה ב-Rue Chantereine ללא הפוגה,
יוֹמָם וָלַיְלָה.
בתקופה זו, אף אחד לא יכול היה לדמיין
שהגנרל הקורסיקאי יום אחד יכתוב היסטוריה עולמית.
הפריזאים תמיד יש את הדרך שלהם לעשות דברים.
כשמגיע אאוטסיידר מי שלא ממש יודע צרפתית,
הוא נתפס אוטומטית כחצי מטומטם.
לנפוליאון היה מבטא קורסיקאי ועשה את כל הטעויות הקשורות.
הזוג המוזר להתחתן ב-9 במרץ, 1796.
האשה הקוסמופוליטית המקסימה, אלגנטי ופופולרי,
והקטן, איש צבא לא בולט, מביך.
אחרי הכל, היא הייתה אישה בזבזנית מאוד שאהבה לבזבז את הכסף שלה על בגדים,
תכשיטים ודברים אחרים.
היא באה מהאצולה הנמוכה, אבל בשלב האחרון של המהפכה,
היו לה יחסים טובים מאוד
עם המעגלים הפנימיים של המהפכנים.
כמה אנשים מהאצולה שיחק תפקיד במה שקרה,
וזה ריתק אותו.
מה זוממת ז'ופין?
היא מבינה שהיא כבר לא כל כך צעירה.
שיש לה שני ילדים.
שהיא בבעיה כלכלית.
היא יודעת שהיא צריכה יותר מסתם מגן.
היא צריכה בעל.
הכל רק חישוב קר.
היא מכירה רק את האיש הזה לכמה חודשים.
האם היא פשוט מנצלת מהאהבה והתשוקה שלו?
מה היא חושבת?
זו חתונה מהירה בזק.
היא תמיד חלמה של בעל מסור,
והיא מרגישה את זה איתו.
הוא לגמרי מאוהב, מצחיק אותה, וכותב מכתבים יפים.
הם בין היפים ביותר בכל ספרות האהבה הצרפתית.
"אלוהים אדירים, כמה אני משתוקק להיות איתך הלילה"
כותב החתן החדש מלפנים.
מה עם ג'וספינה?
היא שמחה שבעלה איננו,
והיא יכלה להקדיש את עצמה לקניות היוקרה שלה וכן הלאה.
הוא נהנה בשדה הקרב וזלל את עצמו בתשוקה אליה.
ז'וספין נשארת בפריז ומתמסרת למה שהיא עושה הכי טוב:
יוקרה, גברים ואהבה.
Jubilé Impérial הוא השם של פסטיבל העם הצרפתי
נחגג כאן בספטמבר 2017 ב-Château de Malmaison.
זה הארמון הכפרי של ג'וספינה בשערי פריז.
אלפי מבקרים באים לכבד את נפוליאון וג'וספינה.
הם קמים לתחייה עידן גדול בהיסטוריה הצרפתית,
אחד שבו חיילי נפוליאון
נשא את הרעיונות של המהפכה ברחבי אירופה.
משתתפי היובל לובשים שמלות של המדריך והאימפריה.
סצנות מנפוליאון וחייה של ג'וספין משוחזרים.
אני יכול להרגיש שהאנשים אוהבים אותה.
זה לא ייאמן.
מאתיים שנה אחרי.
יש לה את אותה השפעה על אנשים כמו ליידי דאי.
היא הייתה מאוד פופולרית.
היום, שאטו דה מלמזון הוא מוזיאון לאומי צרפתי.
ג'וספין גרה כאן בכל פעם שלוח הזמנים שלה מאפשר.
היא בוחרת באופן אישי וקונה את כל האוצרות
באולמות ובחדרים של הטירה.
היא אהבה יוקרה ואת ההנאה שלה.
היא הייתה חכמה.
זה ניבאו לה במרטיניק
שהיא תהפוך יותר מסתם מלכה.
ז'וזפין נולדה בשם מארי ז'וזף רוז דה טאשר דה לה פאגרי
באי הקריבי מרטיניק ב-23 ביוני, 1763.
הוריה הם בני אצולה נמוכה יותר
ובעלות על מטע באי האנטילים.
ילדותה של ג'וספין לא היה כמו של סקרלט אוהרה
בחלף עם הרוח.
בגיל שלוש כולם צריכים לברוח.
המטע שלה הרוס על ידי הוריקן,
והחיים מסומנים בעבדות אכזרית.
ג'וספין לעולם לא תביט לאחור על מולדתה בנוסטלגיה.
היא אוהבת את הצבעים, הבגדים והתחפושות,
אבל היא לעולם לא תדבר על האי.
היא לא תמצא את עצמה כמהה לזה.
בגיל 16,
ג'וספין מפליגה מהאנטילים ועד צרפת.
היא הבטיחה לאחד הוויקונט דה בוארנה.
אחת מהדודות של ג'ופין סידר את הנישואים.
זה התאמה מצוינת לטאשר.
בני הזוג בוהרני הם משפחה עשירה.
אביה מיד נותן ברכתו לנישואין.
היא מצפה להכיר את פריז והאצילים,
את מי שהיא שמעה סיפורים כל כך נפלאים על.
היא שמחה לעזוב את האי הנידח ממש בקצה השטח הצרפתי.
עכשיו היא נכנסת הלב של המשטר העתיק.
אלכסנדר דה בוהרנייס הוא ויקונט צעיר
שבא מזקן ומשפחה מכובדת מאוד.
ג'וספין חולמת על חיים של יוקרה והדר,
אבל נישואיה לוויקונט תהיה אכזבה.
אלכסנדר היה איש יפה.
הוא אהב נשים והיה אינטליגנטי להפליא,
אבל הוא אף פעם לא באמת אהב את ג'וספין.
בוהרנאיס היה הנציג הטיפוסי מהכיתה שלו.
הוא היה נבל ושחקן, כפי שהיינו אומרים בימים אלה.
הוא בגד בג'וספינה מההתחלה.
הוא נתן לה שני ילדים אבל אחרת לא טיפל בה.
תמיד היו לו חברות ועניינים עם נשותיהם של אנשים אחרים,
אבל זה נחשב נורמלי בקרב האצולה.
הוא עוזב את ג'וספינה היפה לבד רוב הזמן.
בנה יוג'ין נולד ב-1781.
כשהבת שלהם הורטנס נולד שנתיים לאחר מכן,
אלכסנדר רחוק במושבות הצרפתיות מעבר לים.
שם הוא פוגש את אחד ממאהביו לשעבר, מי שרוצה אותו בחזרה.
היא משמיצה את ג'וספינה
ומשכנע אותו שהורטנס אינה בתו.
בני הזוג לא מתראים הרבה.
איך יכול להיות שיש לו שני ילדים?
לא ככה ג'וספין דמיינה את חייה.
היא גרה בארמון חמותה בפריז.
אלכסנדר נוסע בעיקר, מבזבז את הכסף שלו,
אבל האם היא בוגדת בו?
אלכסנדר, לפחות,
משוכנע שכן.
כאשר אלכסנדר חוזר לצרפת, הוא זורק את ג'וספינה החוצה.
היא צריכה לצאת מהבית. כך פעלו החוקים באותה תקופה.
עם זאת, היא מגנה על עצמה, מראה את האופי האמיתי שלה.
היא שוכרת עורך דין, נלחם נגד אלכסנדר, משתמש בחוק,
ומצליח להוכיח שהשמיצו אותה.
היא מנצחת בתיק.
ג'וספינה מקבלת מזונות, רשאית לשמור על התואר שלה,
ממשיך לגור בארמון בפריז,
ומחליטה לדאוג לעצמה מעתה ואילך.
היא ניצחה בקרב, והיא הצליחה לעשות הרבה,
אבל החיים החברתיים קשים לה.
למרות זאת, היא לא יכולה לחזור אל אור הזרקורים כאשתו של הויסקונט.
למרות שהיא עדיין ויסקונטית,
היא לא נכללת בחברה של המשטר העתיק
ואף פעם לא מתקבל בוורסאי.
ג'וזפין היא בת 27, אישה יפה,
אם לשני ילדים, ולבד לגמרי.
היא לא נשארת למטה לאורך זמן.
אירוע אחד משנה הכל.
חייהם, צרפת, אירופה, העולם.
המהפכה הצרפתית.
עם הסערה על הבסטיליה בשנת 1789, סופת הוריקן מתחילה לשטוף את צרפת.
שלטון החברה הפיאודלית מגיע לסיומו,
והמונרכיה נידונה.
למהפכנים לא היה תוכנית.
אין מושג מה הם בעצם רצו להשיג.
כולם התחילו בתור מונרכיסטים.
הם לא התכוונו לכרות את ראשו של המלך.
אף אחד לא חלם לעשות את זה.
אפילו לא דמות כמו רובספייר
או כל אחד אחר מהחבר'ה צמא הדם שקם אז חלם על רצח שלל.
זו הייתה בסופו של דבר התוצאה של התפתחויות נוספות
כי המלך לואי ה-16 היה כזה אידיוט.
אחרי הכל, חלק חשוב מאוד במהפכה
בוצע על ידי אנשים שהשתייכו למעמדות הגבוהים.
אחד מאותם אנשים הוא אלכסנדר דה בוהרנייס,
בעלה של ג'וספין.
הוא גבר אינטליגנטי, רוצח הנשים הזה, והוא מסתגל במהירות לעידן החדש.
בליל ה-4 באוגוסט 1789,
הוא מצביע בעד הביטול של זכויות היתר של האצולה,
וג'וספינה מרוויחה מהכלל החדש של בעלה,
למרות שהוא לא בעלה יותר.
ג'וספין מתחילה להתחמם בתהילה מזוהה עם השם Beauharnais.
ז'ופין היא לא פוליטיקאית עם תוכנית.
היא אשת רשת.
היא רוצה השפעה.
אפשר לומר שהיא חיה דרך מבטם של אחרים.
השפעתה על אחרים.
היא מנסה להרחיב שמשפיעה לכל הכיוונים,
אלא הבעיה הוא שהמהפכה מתקדמת.
בתקופת שלטון האימה,
זה לא היה מומלץ עבר בכל המעגלים החברתיים.
זו תהיה הנפילה שלה ואפילו ינחית אותה בכלא.
בְּהַדרָגָה, הרדיקלים צוברים מקום.
לודוויג ומארי אנטואנט ימות על הגיליוטינה.
החודשים העקובים מדם של צרפת מתחילים.
שבעה עשר אלף איש יוצאו להורג במהלך שנה וחצי.
שלטון האימה היה כזה שכל מי שנחשד
של כל דבר בכלל נשלח לגיליוטינה.
ביניהם היה ביוהרני,
אשר ישב באחוזתו הכפרית ולא זז.
שירותו למהפכה כבר לא משנה.
בעלה אלכסנדר נעצר מסיבות קטנוניות להחריד.
הם רוצים לתת לו דוגמה.
הוא נעצר זמן קצר לאחר ההתחלה של שלטון האימה.
היא מנסה לעזור לו, אבל היא גם נחשדת.
אנשים יודעים שיש לה חברים שהם מלכותיים.
בסופו של דבר, היא גם נעצרה ונשלח לאותו כלא.
זמן קצר לאחר מכן, אלכסנדר נערף.
עד סוף יולי 1794, חייה של ג'וספין תלויים בחוט.
בוקר אחד, יש מפקד בכלא.
זה בדרך כלל הסימן לעלות על העגלה זה מכוון לגיליוטינה.
כשהיא שומעת את שמה, היא מתעלפת,
אבל באותו יום, תודה לאל הקריאה הייתה לשחרר אותה.
שלטון האימה הסתיים.
רובספייר הופל.
אנשי הקשר של ג'וזפין משתלמים.
היה לה מזל גדול בשני מובנים.
לא רק שהיא שרדה את זה, אבל היא שוחררה על ידי מאדאם טליאן.
רבים שעדיין נמקו בכלא שוחררו על ידי מאדאם טליאן.
היא הייתה נשואה לז'אן למברט טליאן,
אדם משפיע בממשלה אחרי רובספייר.
היה לו הכוח לשחרר אנשים.
הוא יכול היה פשוט לומר, "שחרר אותם", וכן הלאה,
הם דאגו שגם דה בוהרנייס יצא.
לאחר מכן הפכה ז'ופין לחברה טובה של מסייה ומאדאם טאלין.
היא הייתה בסלון שלהם
והיה אז מיד בחברת המדריך הצרפתי.
זה הזמן של המדריך.
כדורים וזיקוקים החליפו בתי סוהר ועדות רווחה.
באמצע האירועים החגיגיים האלה לעמוד על ג'וזפין והחברה החדשה שלה.
הגיע הזמן הזה לאחר תקופת הצניעות
שעוצב על ידי רובספייר.
זה היה, כביכול, הנדנדה הנגדית של המטוטלת.
הגיע הזמן להוללות.
היו ריקודים ושתייה בכל מקום, וככל שהיה לך יותר כסף,
ככל שהמסיבות היו מפוארות יותר.
הטאליאנס זרקו כמה מהמסיבות המפוארות ביותר,
וז'ופין תמיד הייתה שם.
ג'וספין כבר מעל גיל 30,
אבל היא עדיין יפה, מקסים ומרגש.
היא הופכת מה שמכונה בימינו "איט גירל".
ז'ופין אהבה אופנה.
היא הייתה אחת הנשים אנשים שנקראו השמיים
במהלך המדריך.
אחת מאותן נשים לבושות קלות שהיה להיט עם הגברים.
זה היה חשוב לה עוד יותר, מכיוון שהיא כבר הייתה מבוגרת יחסית,
והיא נאלצה להמציא את עצמה טוב מאוד לרצות אותם.
הגברים אוהבים את ג'וספינה,
וג'וספינה אוהבת ומקשיב לגברים.
קציני צבא ופוליטיקאים הופכים לחברים שלה
ולנהל איתה עניינים.
ג'וספין הייתה הצלחה בגלל החברות האלה.
היא אישה מאוד אינטליגנטית
ומרוויח מההזדמנויות הרבות שקיימים לאחר שלטון האימה,
במיוחד לנשים יפות שיודעים איך להתמודד עם גברים חזקים.
אני חושב על באראס, אחד הבמאים.
פול באראס הוא האיש החזק ביותר במדריך הצרפתי.
הוא עוזר לג'וספינה להחזיר את הונו של בעלה.
הרבה זמן, אנשים חשבו באראס היה המאהב של ג'וספין.
בזכותו, היא יכולה לחזור לחברה הגבוהה.
זה אותו סיפור ישן.
זה לא היה אפשרי בלי גבר.
סביר להניח שבאראס היה הומו.
עדויות רבות מצביעות על כך.
למען האמת, זו הייתה ידידות.
סוג של ברית אצולה הוקמה בתוך מעגלי הכוח.
שום דבר אחר.
החברה הגבוהה של פריז חושב שהם זוג.
כמובן, ג'וספין משתמשת בבאראס.
יש לה השפעה עליו ומצפה למשהו בתמורה,
בדיוק כפי שהוא מצפה למשהו ממנה על שירותיו.
זה היה תן וקח.
אלו חיי מותרות.
אנשים מכירים את ג'וספינה הרבה מעבר למעגלים החברתיים שלה.
היא התקדמה די מהר במעגלי הכוח,
להשיג השפעה.
הסלון שלה "בפנים".
היא הופכת במהירות איש ציבור בעיתונות.
התקפות פוליטיות רבות מתחילים לצאת נגדה.
הבוהרני השמימי והסלון שלה עכשיו מפורסמים וידועים לשמצה.
נגבים פיגועים נגד המוסר שלהם
ומכוונים להכפיש את המשטר.
הם נגזרו כהוללים, אנשים שעוסקים באופן קבוע באורגיות.
לז'ופין לא אכפת.
חיי היוקרה שלה עולים הרבה כסף, ותמיד חסר לה כסף מזומן.
ג'וספין לא באה ממשפחה עשירה.
היא התרגלה לחברה הגבוהה ולא רצה ליפול לאחור
לתוך האנונימיות של האצולה הנמוכה של מרטיניק.
היא הייתה נחושה לשמור מעמד מסוים.
היה לה את הצורך הזה ברכוש
ורצתה להקיף את עצמה עם דברים יפים.
זה היה גם הצורך ליצור עולם
שבה היא יכלה למצוא הגנה מפני הסכנות
של הנסיבות הפוליטיות היא חוותה.
זו תקופה בעייתית פוליטית בפריז.
השמאלנים היעקובינים רוצה להוריד את המדריך השולט,
והמלוכנים חוזרים לשלטון.
כדי לשמור על שלטונם,
הבמאים מסתמכים על בחור צעיר שהפך לגנרל בגיל 24,
נפוליאון בונפרטה.
בפריז, אני חושד שאף אחד לא ראה בו כלום
מלבד איש צבא מוכשר,
וככזה, הם בעצם רק רצו להשתמש בו.
הם לא רצו להשתמש בו כפוליטיקאי
אלא כאדם מוכשר שמכה בנחישות
כאשר הוא מצווה להכות.
בשנות הדמים של המהפכה,
נפוליאון בונפרטה הקורסיקאי הצעיר נקרא לפריז.
נפוליאון היה בן 26.
באוקטובר 1795,
באראס ועמיתיו מדריכים אותו להפיל מרד ימין.
בתודה על הצלחתו,
בונפרטה מתמנה אלוף מפקד הפנים.
לאחר המרד המלכותי, כל הנשק הוחרם בפריז,
אפילו ויסקונט הצבר של אלכסנדר דה בוהרנייס.
בנו יוג'ין מבקש מבונפרטה להחזיר את הצבר,
ונפוליאון, כבר ראש צבא המדינה,
מחזיר את זה, וג'וספינה באה להודות לו.
כך מתחיל הרומן של הזוג המוזר.
נפוליאון קטן, לא בולט, וחסר ניסיון חברתית.
ז'ופין היא מלכת החברה הגבוהה שהוא חיפש.
כבר הרבה זמן, כך נטען שג'וספינה לא רצתה להתחתן איתו,
אבל זה לא נכון.
היא ארגנה הכל,
בחר את הנוטריון, וערך את הסכם ממון.
היא הייתה הכוח המניע.
להפתעת המעגלים החברתיים שלהם,
ג'וזפין ונפוליאון להתחתן במרץ 1796,
חמישה חודשים בלבד לאחר פגישתם הראשונה.
זה טקס אזרחי קצר, אבל למה הבלאגן?
זה נשאר לא ברור במשך זמן רב.
ישנן השערות שונות.
קוֹדֶם כֹּל, חיבתה אליו בוודאי גדלה.
המלחמה גם מובילה אותם להחליט להתחתן מהר.
ואז יש משהו אחר.
היא חושבת שהיא בהריון.
מרגיש את התסמינים.
אולי יהיה תינוק, היא אומרת.
הם צריכים להתחתן מהר לפני שהוא יוצא למלחמה באיטליה.
"מה הכוח המוזר שלך, ג'וזפין שאין דומה לה?"
נפוליאון כותב לה לפני החתונה.
"אני יודע שאם נילחם",
"הייתי מכחיש לבי מצפוני."
"פיתית אותם. הם שלך תמיד."
בונפרטה מאוהב עד מעל הראש.
ג'וספין, לעומת זאת, מחפש ביטחון.
היא כנראה גם חושדת שהגנרל,
צעיר ממנה בשש שנים, יעלה עוד יותר.
כשנפוליאון מתחתן עם ג'וספינה, הוא עשה זאת מבלי לדבר עם משפחתו,
אבל הם היו מאוד קרובים.
הוא תמיד דיבר הכל איתם.
השבט היה מסור מאוד.
אמא של נפוליאון, ארבעת אחיו ושלוש אחיותיו.
כל המשפחה שלו תלויה בו כלכלית.
הם מקווים להתקדם מבחינה חברתית על ידי רכיבה על מעיליו.
משפחתו של נפוליאון הייתה ענייה.
אפשר לומר, איכרים.
האב היה עורך דין,
אבל בעיקרון, הם היו אפס חברתי בקורסיקה.
הם היו שדים מסכנים.
הוא לא מספר לאמא שלו או אחיו הגדול יוסף,
מציג בפניהם עובדה מוגמרת.
הם חושבים שזו אשמתה של ג'וספין.
הם לעולם לא יקבלו את זה.
קצת לפני החתונה,
נפוליאון בונפרטה מתמנה למפקד העליון
לקמפיין נגד אוסטריה בצפון איטליה.
ז'ופין נשארה בפריז.
עד מהרה זה מתברר שהיא לא בהריון.
מכיוון שלנפוליאון עדיין לא היה ילד,
במשך זמן רב, הם לא ידעו מי מהשניים היה עקר.
רק יומיים לאחר נישואיהם במשרד הרישום,
נפוליאון חייב לומר שלום לג'וזפין האהובה שלו.
האוסטרים מחכים לו בצפון איטליה.
ההבסבורגים הכריזו לראשונה מלחמה
על צרפת המהפכנית ארבע שנים קודם לכן, ב-1792.
כעת מוטלת על נפוליאון המשימה עם עזרה למדריך הבעייתי.
זה יהיה ניצחון.
הקמפיין האיטלקי היה רצף יחיד של ניצחונות,
בוצע עם צבא מובס זה היה נחות מכל בחינה.
לא מצויד, ללא תשלום, מרופט, וחמוש גרוע.
נפוליאון ניצח האוסטרים בכל צעד ושעל.
צפון איטליה היה שייך לאוסטריה באותה תקופה.
אפילו עם צבא נחות,
הגאונות האסטרטגית והטקטית שלו פשוט היה יותר מדי עבורם.
בבית בפריז,
ג'וזפין כנראה ממשיכה את חייה הישנים.
בקרוב עולות שמועות על גברים קבלת הכלה החדשה.
השמועה מגיעה למחנה של נפוליאון.
אנשים טוענים שהיו לה רומנים בפריז
כי היא לא נסעה לאיטליה מיד לאחר החתונה.
אנחנו מדברים בעיקר על היפוליט צ'ארלס הידוע לשמצה,
אבל אנשים מאמינים כל מיני סיפורים עליה.
הקצין הצעיר, היפוליט צ'ארלס, נראה בחברתה של ג'וספינה.
באיטליה, נפוליאון מקנא מאוד.
הוא שם את ג'וספין תחת מעקב,
מורה על פתיחת מכתביה, והיה אחריה.
"לו רק יכולתי, הייתי זורק אותך לכלא בליבי"
"ותנעל אותך שם לנצח,"
נפוליאון כותב לה.
היא מקבלת מכתבים מתחננים כמעט כל יום.
"אין מכתב ממך."
"איך זה מדאיג אותי."
"אני מצפה לשליח עם חדשות כל יום".
"האושר של חיי תלוי בך, ג'וספינה היקרה ביותר."
נפוליאון.
ג'וספין לא מסתירה את תגובתה.
היא כותבת שהיא חייבת להתאושש, אבל היא מקווה להריון,
ו, ו, ו...
היא נשארת בפריז.
יותר מדי זמן לנפוליאון.
מוניטין רע רודף אותה עד היום.
אסור לנו לשכוח את ג'וספין הוא היורש של מארי אנטואנט.
היא עוקבת אחריה בהיסטוריה,
אבל היא גם הייתה היורש שלה בדמיוננו.
התמונה הזאת לא תמיד שירת את ג'וספינה היטב.
ההוללות בוורסאי בתקופת המשטר העתיק הם אגדיים,
אבל האם ג'וזפין היא פזיזה בתור מארי אנטואנט?
אני אישית משוכנע של דבר אחד לפחות.
היא לא הייתה אידיוט.
היא לא הייתה מסכנת את נישואיה לבונפרטה על השלכה מטופשת.
ז'ופין לפחות מצליחה לשכנע נפוליאון היקר שלה על תמימותה.
מערכת היחסים השתנתה.
נפוליאון היה כמעט כנוע בהתחלה.
עכשיו, הוא שולט.
זה לא רק מתאזן.
הוא הבוס עכשיו.
אחרי הכל, הוא הופך לאדם שאנחנו מכירים.
הגנרל שצובר ניצחונות.
הפוליטיקאי שמקבל החלטות. הדיפלומט.
הוא הופך לנפוליאון.
הקמפיין באיטליה נמשך 13 חודשים.
עדיין מתחת לגיל 30, נפוליאון מחזיר איש עשיר.
ניצחונות אלו אפשרו את נפוליאון להטיל מחוות על האדמות שנכבשו,
שהציפה את הקופה בפריז, אבל כמובן, זה לא היה רק ​​כסף.
הוא גם שדד את השטחים שהצבא שלו עקף.
ג'וזפין מטפחת כעת חלום חדש, בעלת טירה משלה.
שאטו דה מלמזון היא ג'וזפין דרך קבע.
זו הייתה אהבה ממבט ראשון.
ג'וספין מגלה את מלמיסון בשנת 1799.
למרות שזה יקר, היא מאוד רוצה את זה.
עבור ז'ופין, זו הייתה אהבה ממבט ראשון, והם מציעים הצעה.
ואז בונפרטה יוצא למצרים
ומאפשרת לג'וספינה לנהל את המשא ומתן בעצמה.
הוא עושה, עם זאת, לתת לה מגבלה כספית.
ג'וספין קונה את מלמזון ומתחיל להוציא כסף.
מתחיל להוציא הרבה כסף.
במהלך 15 השנים הבאות,
היא תשקיע מיליוני פרנקים רבים בטירה שלה
עבור רהיטים, ציורים, מנורות, ואגרטלים יקרים.
כסף אינו חפץ.
נפוליאון כעס לעתים קרובות
ואיים לגרש את המשלוחים
כי היא צברה חובות כה גבוהים.
עד מותה,
נפוליאון יזהיר ג'וספין במכתביו
לא תמיד להוציא כל כך הרבה.
בשנים הראשונות הללו מנישואיה, לעומת זאת,
היא נוקטת באמצעים אחרים
להשיג את הכסף שהיא כל כך צריכה.
היא אכן הייתה מאוד מגושמת.
היא התחברה עם אנשים מוזרים בהיעדרו של בעלה.
עם אנשי עסקים.
הם היו משקיעים ברמה גבוהה
שהתעניינו במיוחד באספקת אספקה ​​לצבא.
ג'וספינה הרוויחה מכך.
[שמע מדוברת צרפתית]
נפוליאון נלחם במצרים וצריך כל הזמן נשקים חדשים.
המשקיעים יכולים לספק להם, אבל במחיר גבוה מאוד,
וג'וספינה משמנת את הגלגלים על קיצוץ ברווחים.
נפוליאון מגלה.
הוא שומע על אוהבים חדשים.
הוא כותב לאחיו יוסף.
"כל הרגשות קמלו."
"טעם התהילה תפל."
"אני רק רוצה להיות לבד."
נכון שבאותו זמן,
בונפרטה האמין לשמועות שג'וספינה בגדה בו.
הוא היה בקמפיין שלו במצרים,
אבל הייתה גם הרבה זדון מאחורי השמועות האלה.
הם הועילו לחברים של משפחת בונפרטה
מי לא אהב את ג'וספין,
והם גם הרוויחו מתנגדיו של הגנרל בונפרטה,
מי ידע שמידע כזה היה חייב לערער אותו.
נפוליאון חוזר במפתיע לפריז.
ג'וספין יודעת על ההאשמות מוטל עליה.
היה להם בית על מה שנודע מאוחר יותר כמו Rue de la Victoire.
נפוליאון הסתיר את עצמו בפנים,
והיא באה ושם לב שהדלת נעולה.
ואז היא עמדה שם כל היום וחצי מהלילה
מול הדלת הנעולה עם ילדיה מנישואיה הראשונים
וצרח בצער ובקינות
עד שליבו של נפוליאון התרכך, והוא משך אותה לתוך הבית.
ואז למחרת, השניים שכבו יחד מאוחדת בשלווה במיטה,
כאשר אחיו של נפוליאון יוסף הופיע וחשב,
"עכשיו אני יכול לראות הכל."
"איך הכל התפרק."
נפוליאון רצה לשלוח לז'ופין אריזה,
ושם הם שכבו, מאוחדת בשלווה במיטה.
הוא ראה את הדברים השתבש מיסודו.
"אני אוהב אותך כמו שאהבתי ביום שנפגשנו," הוא יכתוב לה מאוחר יותר.
נפוליאון צריך את ג'וספינה
כי הוא רוצה להיות יותר מסתם גנרל.
אשתו עזרה לו מאוד בשל מערכות היחסים החברתיות שלה.
נפוליאון היה גנרל אבל עדיין יוקל קורסיקאי.
היא הכירה את האנשים שהוא צריך להתחבר אליו.
היו לה כישורים חברתיים וידע להגדיר את זה.
זה נתן לו ליטוש שעדיין לא היה לו.
בסוף שנת 1799,
הוא תופס את השלטון בהצלחה בצרפת עם הפיכה.
הוא שם קץ לצורת השלטון זה היה במקום, המדריך.
הוא ביטל את הדירקטורים והתבסס כקונסול ראשון.
כְּלוֹמַר, הוא מינה את עצמו דיקטטור,
והשאר הוא היסטוריה של נפוליאון.
רק שלושה חצי שנה לאחר חתונתם,
הגנרל הקורסיקאי הקטן אחראי,
ו-Josphine היא כעת הגברת הראשונה.
יש בעיה.
היעדר צאצאים,
וזה די בטוח שלא יהיו כאלה.
איך אתה יכול ליצור שושלת בלי יורשים?
יש למצוא פתרון אחר.
מתקפה נוספת יוצאת לדרך על ידי שבט בונפרטה,
קורא לו להתגרש מהקיסרית, שאינו יכול להביא לו ילדים.
זה מוציא את נפוליאון לזעם.
הוא לא רוצה לשמוע על זה.
גלולות, טינקטורות, מיצים ותרופות התבררו כחסרות פרי.
ג'וספין לא יכולה לתת לנפוליאון משאלת ליבו: בן.
היא מחפשת פתרון
ומשכנעת את בתה, הורטנס, להתחתן עם אחיו של נפוליאון, לואי.
היא ונפוליאון מקווים לבני הזוג יהיו ילדים.
בן שנפוליאון יכול היה לאמץ.
בתה של ג'וספין הורטנס ולואי בונפרטה מצייתים באי רצון.
הם נישאים בשנת 1802 ויש להם שלושה בנים.
אז יש שנייה חתונת בונפרטה-בוהרנאיס.
הילדים מגיעים משתי המשפחות
ובאמצעות אימוץ, הם יהפכו ליורשים לכס המלכות.
יורשים של שושלת כי נפוליאון רוצה להיות קיסר.
הוא מתכנן טקס גדול בנוטרדאם ב-2 בדצמבר, 1804,
לתת לגיטימציה למשטר שלו.
נפוליאון מסדר הכל.
הוא אפילו מצווה על האפיפיור לבוא לפריז.
ג'וספין?
בני הזוג בונפרט מנסים למנוע אותה מלהפוך לקיסרית.
בגיל 41 הם טוענים שהיא פשוט מבוגרת מדי.
ג'וספין כמעט ולא הוכתרה.
זמן קצר לפני כן,
נפוליאון היה שוב נחשב לגירושין.
אחיו ואחיותיו כבר הריעו.
הספקות של נפוליאון נמשכים רק לרגע.
"אין דבר שמשתווה לאהבה שלי לג'וספינה הקטנה", הוא כותב.
השפעתה בלתי נשברת.
ואז היה לה רעיון ערמומי
להכריח את נפוליאון להתחתן איתה בכנסייה.
הוא רצה להיות מוכתר ונמשח על ידי האפיפיור,
כראוי והקיסר,
אבל הוא וג'וספינה היו נשואים רק במשרד הרישום,
אז ג'וספינה הלך לאפיפיור להודאה
ואמרה לו שהיא חיה, כביכול,
כפילגש עם נפוליאון בעיני הכנסייה.
שהיא לא הייתה נשואה בגלל הכנסייה לא הכירו בנישואים אזרחיים.
היא הודתה בפניו,
וזה היה מפואר פיסת מידע עבור האפיפיור
כי אז הוא יכול היה לקחת את זה ולהשתמש בו כדי לסחוט את נפוליאון ולהגיד,
"חבר, אתה לא תימשח לקיסר על ידי אם אתה לא מתחתן בכנסייה."
ג'וספין מקווה להשתמש ברכת הכנסייה
לעשות גירושים קרובים בגלל חוסר ילדים קשה יותר.
במהלך הטקס,
נפוליאון עצמו מכתיר את ג'וספינה שלו כקיסרית.
הוא עומד לצידה ופונה נגד משפחתו.
גרוע מכך, הוא מצווה על אחיותיו לשאת את המעטפת
כשהם נכנסים לנוטרדאם.
לאחיות, ששונאות את ג'וזפין אפילו יותר ממה שעושים האחים,
זה משפיל לחלוטין.
ג'וספין בקושי נמלטה מהגיליוטינה, יש לו נישואים קשים לעתים קרובות,
כבר בן 41, ובכל זאת היא קיסרית צרפת.
ה-2 בדצמבר, 1804, הוא יום התהילה עבור ג'וספינה.
היא ממש בפסגה.
מדווחים שהיא קרנה באותו יום.
זה היה כנראה היום המאושר בחייה.
זה בפריז, לא בעיר ההכתרה העתיקה ריימס,
אותו נפוליאון מניח את הכתר על ראשה של ג'וספינה.
זו העיר שלה,
זה שהיא חלמה עליו מאז שהייתה ילדה,
ואשר היא תמיד תאהב.
חנויות של ג'וזפין בלבד במוסדות הטובים ביותר בעיר,
התכשיטנים האקסקלוסיביים ביותר.
בשבילה, הטוב ביותר הוא מספיק טוב,
במיוחד עכשיו שהיא יכולה לקרוא לעצמה קיסרית.
היא נותנת את הטון.
ז'ופין היא אישיות צרפתית כֹּל כּוּלוֹ.
היא התגלמות של פריזאי ברמה הגבוהה ביותר,
אייקון אופנה, קורבן אופנה, מודל לחיקוי, ומקור השראה.
האישה הזו העשירה אמנות,
והיא הביאה אומנות נהדרת חזרה לחיים.
היא מעצבת מאה.
נפוליאון רצה את בית המשפט שלו להיות מסנוור ככל האפשר
כך שמרשלים ושרים
יהיה אורח חיים ראוי לדרגתם.
הקיסרית נשארת הלקוחה הטובה ביותר של אנשי חצר ותכשיטנים.
היא עושה אותם עשירים ומוציא 3.2 מיליון פרנק על תכשיטים.
בסוף שלטונה הקיסרי,
יש לה יותר מ-900 שמלות ו-500 חולצות תחרה.
היסטוריונים רבים מסכימים
זה לא היה כל כך הרבה על רכוש אוהב.
זה היה על קנייתם.
ג'וספין אוהבת לקנות דברים חדשים.
היא כל הזמן מחדשת את המלתחה שלה.
הקיסר משלם, אם כי לעתים קרובות באי רצון.
קודם כל, בואו לא נשכח שנפוליאון היה עריץ בית.
זה לא תמיד היה קל בהיותה אשתו של נפוליאון בונפרטה.
בטח שלא, אבל היא קיבלה את כל זה.
הכל היה על הפרויקט.
על שירות הקיסר.
לא על מה שהוא ייצג אלא על מי שהוא באמת היה.
היא ידעה את זה מההתחלה.
נפוליאון הוא גאון צבאי.
הוא צועד מניצחון לניצחון וכעת שולט כמעט בכל אירופה.
הוא כותב לאשתו בשנת 1805,
"הקרב על אוסטרליץ היה היפה מכל הקרבות".
"הלוואי שיכולתי לשמור אותך בלבי לנצח."
נפוליאון דואג למדינה ונלחם במלחמות ללא הרף.
הוא רק נשאר תמיד כמה שעות בבית המשפט.
היא עושה את העבודה במשרה מלאה.
היא הריבון.
נפוליאון נלחם במלחמות.
ג'וספין רוצה להיות במרכז תשומת הלב.
היא רוצה פאר,
לא כוח.
היא נשארה מחוץ לזה.
מבחינה פוליטית, היא לא סיפרה לו להילחם בקרב זה או אחר,
לשחרר אותו או אותה, או לזרוק אדם זה או אחר לכלא.
היא לא עשתה את זה.
הכוח של ג'וזפין נובע מאהבתו של השליט הזה אליה.
נפוליאון לא הרשה לאף אחד להגיד לו מה לעשות.
היא הייתה היחידה מי יכול לדבר איתו בגובה העיניים.
היא הצליחה להקל על מצבים מתוחים.
בית המשפט היה מודע לכך על השפעתה ועוצמתה.
הוא פנה אליה ובטח בה.
אנשים ניסו להגיד לה מה עליו לעשות.
הם ידעו שהיא האדם היחיד מי יכול לעשות הכל.
היא הייתה היחידה בחייו של נפוליאון
שהיה מסוגל להשפיע עליו ככה.
נפוליאון מגיע שיא כוחו ב-1807.
הוא כותב לג'וספינה מטילסיט,
"אם אתה קורא שורות אלה,"
"השלום הוקם עם פרוסיה ורוסיה".
עם זאת, הפרידות התכופות מהווים נטל על נישואיהם.
חייה של הקיסרית ג'וזפין הם לא עוגה.
היא ונפוליאון לא מתראים הרבה.
יש לו את החדרים שלו, ולה יש את שלה.
לנפוליאון יש עניינים.
היא יודעת על זה וסובלת מזה.
במקביל,
מתקפות פוליטיות יוצאות לדרך בגלל היעדר יורש,
ובשנת 1807, בנם הראשון של הורטנס ולואי מת.
תקוותם לשושלת מתמוסס לכלום.
אחת ממאהבותיו הרבות של נפוליאון היא רוזנת פולניה, מארי ולבסקה.
כאשר מארי ולבסקה יולד את ילדו של הקיסר בשנת 1809,
מתברר שהוא לא עקר.
הוא מכיר את האינטרסים הפוליטיים שלו דורשים יורש ישיר.
אחד מילדיו, לא מאומצת.
"אלוהים יודע שההחלטה הזו היה קשה."
"מצאתי רק את האומץ לעשות את זה"
"כי אני משוכנע שזה משרת את האינטרסים של צרפת".
נפוליאון מכריז בפומבי הוא עדיין אוהב את ג'וספינה,
אבל הוא רוצה להתגרש.
לנפוליאון יש חולשה.
הוא לא יכול לתקוף אדם אהוב וחלש,
במיוחד כשהיא פורצת בבכי והיא על ברכיה מתחננת אליו.
ואז הוא לא מעז.
ג'וספין היא לוחמת שלא תוותר על מעמדה.
המאבק של ג'וספין למען נישואיה בסופו של דבר מגיע לסיומו.
נפוליאון לא יירתע
ומחליט להקים שושלת בלעדיה.
הקיסרית בסופו של דבר צריכה לחתום מסמכי הגירושין בדצמבר 1809.
היא לא צריכה לדאוג על כל דבר חומרי.
מצבה ומעמדה בטוחים,
אבל המטרה שלה בחיים נעלמה, והיא נופלת לדיכאון עמוק.
נפוליאון, מצדו, איבד את איש סודו הקרוב ביותר.
שלושה חודשים לאחר גירושיו,
נפוליאון מתחתן הנסיכה ההבסבורגית מארי לואיז.
היא תיתן לו את הבן שאליו השתוקק.
ג'וזפין פורשת למלמזון האהובה שלה.
מארי לואיז לעולם לא תפגוש את חוזה,
אלא הקשר שלה עם נפוליאון לא מגיע לסופו.
"לעולם אל תטיל ספק בכנות מהרגשות שלי כלפיך"
כותב נפוליאון.
"הם יחזיקו מעמד כל עוד אני חי."
נפוליאון מבקר את חוזה בלי מארי לואיז.
היחסים ביניהם טובים.
הם לא נלחמים.
הטון נשאר עדין,
אבל היא בצד, מה שקשה לה לסבול.
היא יכולה ללכת לכל מקום מלבד לפריז,
העיר שהייתה תמיד בלב חלומותיה.
המערכה הרוסית של נפוליאון ב-1812 מסתיים באסון צבאי.
ה-Grande Armée נמחץ.
בסביבות 1809 ו-1810,
הכוכב של נפוליאון מתחיל לדעוך ולבסוף נשרף.
היא מאוד מודאגת על הקמפיין הרוסי
ואחר כך גרמניה.
עד אז, נפוליאון הרשים את העולם
והרס את כולם.
עכשיו, הקשיים האלה בספרד, רוסיה וגרמניה.
התבוסה של נפוליאון בקרב לייפציג באוקטובר 1813
אחריו הגלות שלו לאלבה באפריל 1814.
כמו כל קורסיקאי טוב, נפוליאון היה אמונות טפלות להפליא,
והוא האמין בכוכב המזל שלו,
שראה פעם במלמזון לפני שהיה קיסר.
במלמזון הוא ראה את הכוכב שלו זורח מבעד לענפי העץ,
והוא חשב, "כוכב שלי, כוכב המזל שלי שהאיר עליי,"
"עזב ממני עם ג'וספינה."
נפוליאון כותב מכתבים אוהבים לג'וספינה שלו עד הסוף,
שואלת לגבי בריאותה, מזהיר אותה לא להתייאש,
ולהאמין בעתיד.
סיפורה של ז'ופין הוא סיפור מרתק.
היא אוספת את עצמה אחרי כל כישלון.
היא עשתה את זה לעתים קרובות.
זה היה נכון גם בסוף חייה כשהאימפריה קרסה
כשהצאר הגיע לפריז.
הצאר והמלך הפרוסי
לתת להם כבוד לקיסרית לשעבר במלמזון.
ג'וספין לא באמת צריכה לדאוג.
פנאז' מהמנצחים מאפשר לה לשמור על אורח החיים שלה.
גם ילדיה מסופקים.
הצאר היה אדם אמיץ,
והיא לא רק קיבלה את הצאר אבל גם קיבל את המלך הפרוסי.
סיפורי היופי שלה הגיעו עד סנט פטרבורג וברלין,
והם רצו להסתכל על היצור הקסום הזה.
היא הייתה אטרקציה.
חייה החדשים לא נמשכים זמן רב.
ב-29 במאי 1814, ג'וזפין מתה בגיל 51.
סוף כיאה לדרגתה.
היא מצטננת במשתה שנערכה לצאר אלכסנדר.
בגלות באלבה, נפוליאון נודע על מותה.
הוא שומע את החדשות רק הרבה יותר מאוחר.
הוא חווה את הצער העמוק ביותר הוא הרגיש בחייו.
הוא סובל מהיעדרה עד הסוף.
אי אפשר להדגיש את זה מספיק.
הקשר ביניהם היה אחת הסיבות על גורלם יוצא הדופן.
[שמע מדוברת צרפתית]
הם יצאו להרפתקה הזו ביחד,
ובמובן מסוים, הם גם יצאו יחד מהבמה.
הנכד של ג'וספין הופך את נפוליאון השלישי לקיסר צרפת.
נכדתה ושם שמה, ג'וספין, הופכת למלכת שוודיה.
עוד נכדה היא קיסרית ברזיל.
היום, שמה של ג'וספין ניתן למצוא באילן היוחסין
כמעט מכל המשפחות האירופיות.
הילדה ממרטיניק
היה אוהב את זה.