חמש פעמים ביום, כל יום,
למעלה ממיליארד מוסלמים משתחוים
ותאמרו תפילה לאללה,
שניתן להם על ידי מוחמד, הנביא שלהם.
כל יום, חמש פעמים ביום,
הם מתמודדים עם סלע שחור פנימה עיר הקודש מכה,
ולהגיש את עצמם מחדש לדת האסלאם.
כל יום, הם משתחווים כקבוצה תאגידית
בכל רחבי העולם, כדי להביע את הסולידריות שלהם
בתור חסידי האיסלאם, עבור שמוחמד הוא הנביא שלהם,
הקוראן הוא הכתוב שלהם, ומכה היא עיר הקודש שלהם.
עם זאת, כתגליות ארכיאולוגיות
מתחילים להצביע לסיפור אחר,
חוקרים בוחנים ברצינות ומאתגר את העובדה
על ייסוד האסלאם.
ואם הם צודקים, איך האם זה ישפיע על המוסלמים היום?
יש לנו כלים לרשותנו
שמעולם לא היו זמינים בעבר.
הטכנולוגיה המודרנית היא מה שמאפשר לנו לשחזר
שנות הפתיחה של האיסלאם ולהבין דברים
שתמהו היסטוריונים במשך שנים.
בכל העולם, אוניברסיטאות, מוזיאונים וספריות
שמים ספרים עתיקים וכתבים באינטרנט
לגישה לחוקרים.
עכשיו, אנחנו יכולים לבדוק את כתבי היד העתיקים האלה
בכמה לחיצות עכבר בלבד.
כיום, גם אקדמאים וגם חובבים
יכול לבדוק במדויק באמצעות מיקומי לוויין ופרטים
שהיה בעבר לקח מאמץ יקר עצום
ויכול לשתף אותם באופן מיידי מסביב לעולם
באמצעות מדיה חברתית ופורומים אקדמיים.
אז, עכשיו בפעם הראשונה,
עידן חדש לגמרי של מחקר
סביב ייסוד האסלאם
יוצא לאור,
ונוכל להתאחד מה באמת קרה
בערב לפני 1500 שנה.
הסופר וההיסטוריון דן גיבסון
חי את רובו החיים במזרח התיכון.
הוא חקר רבות את העמים
ומקומות של עתיקים העולם לפני האיסלאם.
הגעתי לראשונה לערב בשנות ה-20 המוקדמות לחיי,
וביליתי יותר מ-30 שנה בחקר
בכל פינה בזה חלק מדהים של העולם,
חיבור ראיות לתיאוריה חדשה קיצונית
שאני מאמין שישתנה ההבנה שלנו את העבר.
שנים של לימוד הובילו אותי למסקנה
שהאיסלאם התחיל במקום אחר
היכן שההיסטוריה המקובלת מניחה,
וכי בכתבים האסלאמיים המוקדמים,
יש רמזים והפניות שחושפות
האמת הנסתרת על תעלומת מכה.
עוד בשנת 2002, הזדמן לי לבקר
כנס על נבטים לימודים מאורגנים כאן
מאת אוניברסיטת אל-חוסיין בין טלאל.
במהלך הכנס, הייתה לי הזדמנות לדבר
עם ארכיאולוגים מובילים מסעודיה
ומירדן.
שאלתי אותם ספציפית
על התיעוד הארכיאולוגי במכה.
אמנם לא לרצות להיקרא או לצטט,
הם הודו ששם לא היה תיעוד ארכיאולוגי
במכה לפני שנת 800 לספירה.
ציפיתי שהם יגנו על הדעה
שמכה הייתה חומה עיר עם בתים וגנים
ומבני ציבור ומקדשים.
הם אמרו, "לא, היה שום דבר כזה שם."
האם ידעת שה מוזכר שם מכה
רק פעם אחת בכל הקוראן?
מלומדים מוסלמים קישור שמות אחרים עם מכה,
שמות כגון ה מקום התכנסות אסור,
או הבית הקדוש, או ה מקום של בקה או בכי.
כל המונחים הללו הם קשור אוניברסלית
עם מכה היום.
אף על פי כן, הקוראן עצמו לא אומר לנו
בכל כך הרבה מילים ש כל אלה מתייחסים למכה.
חוקרים מוסלמים רואים לא סיבה לדיון בנושא.
אבל בשנים האחרונות, חלק היסטוריונים העלו שאלות.
הם ציינו זאת מכה הייתה מקום עקר
ואינו ממוקם על מסלול שיירות עתיק.
אנשים דמיינו כי הקרוואנים
נשא קטורת, תבלין וסחורות אקזוטיות אחרות,
אבל לפי מחקר אחרון, בתקופת מוחמד,
עידן הלבונה הסתיים מזמן,
והערבים עסקו בא סחר בעור וביגוד,
בקושי פריטים שיכולים להיות קיימה את העיר הגדולה
שתואר כ אם כל הערים
ומרכז נתיב המסחר.
תסתכל על המפה הזו.
היכן מצטלבים כל נתיבי המסחר?
יש שלושה מקומות בצפון ערב
שאפשר לתאר כ מרכז נתיב המסחר.
מה שמעניין הוא אותה מכה
אפילו לא היה מקום עצירה
כי זה לא היה אפילו ממוקם על מסלול הקרוואן.
בסרט זה נגלה
למה יש חוסר מוחלט של ארכיאולוגיה במכה
מתקופת הנביא מוחמד,
מדוע תיאורים של מכה כן לא מתיישב עם הנוף,
וכיצד מלחמת אזרחים אסלאמית מוקדמת
שינה את האמת על האיסלאם.
בעוד המוסלמים בכל העולם מאמינים
שעיר הקודש שלהם ו המנהיגים המייסדים שלהם
כולם חיו במכה בסעודיה,
דן גיבסון מאמין לראיות
למעשה מצביע במקום אחר.
במהלך לימודי ההיסטוריה הערבית,
נתקלתי בראיות זה לא מצביע על מכה
אלא לצפון ערב כ המקום המייסד של האיסלאם.
עד עכשיו אף אחד לא שאל
שמכה הייתה עיר הקודש לאסלאם.
כל מוסלמי מאמין שהוא צריך להתפלל
לכיוון הסלע השחור במכה,
אבל שנים של לימודים ואינספור טיולים
לכל חלקי חצי האי ערב
הובילו אותי להבנה חדשה קיצונית
של ההיסטוריה האסלאמית.
אני מאמין שב- תהליך של הבנה
היסטוריה אסלאמית, יסוד נפלה שגיאה.
זה לא היה שקר מכוון,
זו הייתה רק אי הבנה ממה שקרה
במהלך שנות הקמת האיסלאם.
אז מאוחר יותר, סופרים איסלאמיים תיקנו
מה שהם חשבו שהוא שגיאה בהיסטוריה מוקדמת יותר
כשזו הייתה האמת.
האם ייתכן כי למעלה ממיליארד אנשים
מי שהלך לפי הדת של האיסלאם לא מבינים
איך והיכן התחילה דתם?
ואם כן, מה ההשלכות האם יש לראיה זו
למוסלמי הממוצע שרוצה לעקוב
הוראותיו של מוחמד, נביאו?
אנחנו נצטרך לבחון תקופה בהיסטוריה
ותפאורה שמעטים מאיתנו מבינים.
במשך מאות שנים, ההיסטוריות של העולם הקלאסי
ואימפריות המזרח התיכון נדונו,
אבל מאמץ קטן היה נתון להיסטוריה של ערב.
הבורות הזו נכונה, לא רק מהמערב,
אלא גם של הערבים עצמם.
הנביא מוחמד נולד בשנת 570 לספירה,
בזמן ובמקום שמעט אנשים היום
באמת יודע על.
סבו ואביו היו סוחרים נבטים
ולמעשה, מוחמד עצמו התחתן עם אשת סוחר.
יום אחד, מוחמד עשה מדיטציה במערה
ומלאך ביקר אותו.
המלאך לימד אותו דברי שבח לאללה.
מאוחר יותר, אשתו שכנעה את מוחמד
שזה באמת היה מלאך
ולמעשה הוא נקרא להיות נביא אלוהים.
במהלך חייו היו לו ביקורים רבים
מאותו מלאך, ובכל פעם,
הייתה התגלות חדשה.
הגילויים הללו מהכלל
של חייו של מוחמד להיות נאספים יחד
למה שאנו מכירים היום כקוראן.
עאדל אי-שמרי למד איסלאם
במכללה האסלאמית בכווית.
במהלך השנים, הוא ודן יצרו ידידות טובה
ולעתים קרובות מצאו את עצמם נגרר לדיון עמוק
על אמונה ותולדותיה.
מוחמד וחסידיו סבל מרדיפות,
אז הוא וכמה משלו חסידים ברחו למדינה.
כעת העיר ההיא למעשה התאסלמה
ומוחמד הקים ממשלה שם.
ולמעשה, אנחנו יכולים תאריך את לוח השנה המוסלמי
מתקופת זמן זו.
זמן קצר לאחר מכן, חסידיו
התחילו לתקוף קראוונים,
גדל בכוח, גדל במספר, עד בסופו של דבר
עוד ועוד אנשים הצטרף אליהם לנקודה
שבו הם הפכו לאן נוכחות צבאית מורחבת,
למעשה, איים על כל ערב.
מוחמד נתן את החזון שלו לקחת את האיסלאם
לכל העולם.
עם זאת, הוא מת באופן בלתי צפוי.
ובשלב הזה פרצו מחלוקות,
מוביל למלחמות אזרחים.
אבל למרות ההבדלים האלה והחלוקות האלה,
היה ההמשך חולם להרחיב את האמונה
לכל העולם.
בסופו של דבר, חלק גדול מהצפון אפריקה או במרכז אסיה
הפך לשליטת האיסלאם.
והיום, האיסלאם הוא השני בגודלו
של דתות העולם.
היום, בכל רחבי המזרח התיכון,
כאשר חברות בנייה רוצה לחפור בסיס,
צריך להיות מישהו נוכח
ממשרד העתיקות.
זה לא משנה אם אתה בירושלים,
דמשק, או עמאן, ירדן,
איפה שלא תחפור, רוב הסיכויים,
אתה תחשוף א אתר עתיק כלשהו.
בעיר מכה בסעודיה,
מפתחים חופרים בכל מקום,
להקים בניינים גדולים, בתי מלון ורבי קומות,
אבל להפתעת הארכיאולוגים,
אין חורבות של גדול ועיר עתיקה על מכה.
העיר שבה מוחמד נולדה הייתה עיר מרכזית.
לא היו לו בעיות בפנים גידול מספר רב של גברים
לעבוד בשיירות ולצעוד בצבאותיה.
לא רק שהיה לו א אוכלוסייה משמעותית,
אבל זו הייתה גם עיר חקלאית.
הנביא מוחמד יעשה זאת לצאת לענייניו
ולנסוע רחוק עד הוא הגיע למחוזות מכה
ואת ערוגות העמקים שלה.
עיישה, אשתו של מוחמד, הזכיר שאחד הגברים
השתוקק למכה.
אם הייתי נשאר ללון
בעמק מלא ב סוגים שונים של דשא.
כשהגענו למכה ראינו עיירה
מבורך במים ובעצים,
ושמחנו מזה, התמקמנו שם.
אל בוכרי מדבר על אסיר
מי אוכל ענבים בזמן הוא היה כבול
והוא אומר, "זה לא היה זמן הפירות במכה".
קשה להאמין שהדברים האלה
נכתבו על מכה.
האזור סביב מכה הוא כולו סלעים ומדבר.
מכה בממוצע פחות מ-10 סנטימטרים של גשם בשנה.
עם זה חם במיוחד טמפרטורות ותנאים עקרים,
זה בקושי מספיק כדי לגדל צמחייה בכלל,
שלא לדבר על לגדל מספיק מזון לתמוך באוכלוסייה גדולה.
עם זאת מתוארת עיר הקודש לאסלאם
כמו שיש שדות עם עצים ודשא ואדמה.
אבל אין טיפוח קרקע ליד מכה.
זה לא תואם את התיאורים העתיקים.
אפילו השאק מזכיר שאנשי מכה
לא ששו לקצץ עצים באזור הקדוש.
נוכחות של עצים ו צמחים בימי קדם
ניתן לבדוק בקלות על ידי נוכחות של נבגים
ואבקה באדמה עתיקה ללא הפרעה.
עד היום אין תיעוד של עצים
שהיה קיים אי פעם במכה העתיקה.
חידה נוספת היא שהעיר מכה
חסר בכל המפות המוקדמות של ערב.
אפשר היה לצפות שזו עיר סוחרים גדולה
יוזכר במפות מוקדמות.
אבל אף אחד לא מראה את מכה לפני תקופת האסלאם.
במהלך השנים אספתי עותקים
של מפות עתיקות רבות של ערב.
תרגמתי אותם בשקידה.
אבל אף פעם לא מצאתי את מכה מוזכרת
על מפה לפני האיסלאם.
האם ידעת שה השם מכה לא מופיע
בספרות כלשהי לפני שנת 740 לספירה?
זה 120 שנה אחרי ייסוד האיסלאם.
אתה לא מוצא את זה תמוה
זה עבור 120 הראשונים שנים של היסטוריה אסלאמית,
אף אחד מהסביבה אומות ידעו דבר
על קיומה של מכה?
איך יכולה עיר גדולה,
עיר שיכולה להעלות אלפי גברים בצבא שלה,
עיר שהייתה בה חקלאות, עצים, דשא,
פירות וענבים, תהיה מתגעגעים לאומות אחרות?
איך יכולה עיר גדולה עם חומות, מקדשים,
ומבני ציבור לא נמצאו
בדברי הימים של עמים אחרים,
במיוחד אם זו הייתה עיר סוחרים
שהתחייבה לסחור עם כל העמים סביבו?
והכי תמוה מכל זה כשאנחנו הולכים
למיקום הפיזי של העיר העתיקה הזו,
אנו מגלים שאין תיעוד ארכיאולוגי מוקדם.
זה היה מיקום לא משמעותי,
אפילו לא בנתיב סחר.
היסטוריונים רבים היום להגיע למסקנה
שהחשבונות של ה ייסוד האיסלאם הם כולם מיתוסים.
ברור שיש אי התאמה גדולה
בין מה שהרישומים האיסלאמיים אומרים לנו
ומה הארכיאולוגים מצאו.
אז המסקנה שהם מסיקים זה הרישומים האיסלאמיים
הם רק מיתוסים מפוברקים.
בשנות הלימודים שלי, השתכנעתי
שהרשומות המוקדמות אינן מיתוסים,
אלא שהם מתייחסים למקום אחר
שמתאים לכל התיאורים האלה.
אני מאמין שמוחמד נולד
וגדל באחר מקום, וכי מוסלמים
עומדים בפני הרע כיוון כשהם מתפללים.
לפי נפוץ היסטוריה אסלאמית מקובלת,
הכעבה היה רב סרן מקדש בעיר מכה
ומוקד העלייה לרגל בערב.
מקום התחלה טוב עשוי ללמוד את העלייה לרגל
לפני הקמת האיסלאם.
העומרה הזו לפני מוחמד
היה בתקופה שבה המוקד נקודת עלייה לרגל ערבית
היה למקום הידוע בשם מקום התכנסות אסור.
מקום זה החזיק אלילים פגאניים רבים.
כדי שנוכל להבין
מה שקורה בערב הקדם-אסלאמית,
אנחנו צריכים להבין את החשיבות
של מקומות קדושים בערב העתיקה.
מימי קדם, דתות מזרח תיכוניות
השוו בין אלים לאזורים
במקום להיות אוניברסלי.
קוראים מודרניים של היסטוריה הושפעו מזמן
לפי מושגים יוונים ורומיים של פנתיאון האלים
ולא הצליחו להבין את המשמעות
שהערבים הקדמונים יישמו לאלים של אזורים ספציפיים.
בעיני העתיקים ערבים, היו אלים
שחי במסופוטמיה, אלים שחיו במצרים,
ואלים שחיו ביוון וכו'.
סוחרים ערבים עוברים באזור
יכבד את האלים המקומיים.
הם לא התנגדו אלים ממקומות שונים.
למה הם התנגדו היה הייצוג
של אל בצורת אדם או בעל חיים.
הם מעדיפים להשתמש בצורות גיאומטריות.
למשל, הנה אלוהים בצורת בלוק.
ההוא שם בצורת משולש.
כל אחד מהאלים האלה היה נחשבים לאלים מקומיים,
ויש לכבד מתי עוברים בשטחם.
השקפה כזו על דת מובילה באופן טבעי
לקבלת טריטוריות ומיקומים
כמקודש לאלים ספציפיים.
כך, האזור סביב המקדש,
כגון עמק מסוים או מיקום מדברי מרוחק,
יכול להיחשב כקדוש.
יהיה לו מתחם שבו אנשים יכולים להתאסף,
אפילו עם אויביהם, והיו בטוחים,
כי אלימות הייתה אסורה במתחמים הקדושים.
כאשר תיירים נכנסים ל היופי המלכותי של ואדי רום
כאן בדרום ירדן,
הם נקלטים לעתים קרובות כל כך עם היופי המעולה
של העמק הזה על ההרים המחוספסים,
שהם מתגעגעים למקדש מוקדש לאלה לאט,
או אל-לאט כמו שיש המכנים אותה.
למקדש הנבטי הזה היה אזור קדוש.
הוא היה ממוקם מול המקדש
עם סימון ההרים מחוץ לשטח הקדוש.
לפני האסלאם, הערבים היו מפולגים
לקבוצות רבות.
הם סגדו לאלים שונים
ולעתים קרובות נלחם ביניהם את עצמם בסוגיות שבטיות.
הדבר היחיד שהחזיק אותם ביחד
הייתה העלייה לרגל לא מקום מפגש עתיק משותף.
הקוראן קורא לזה מסג'יד אל-חראם,
או מקום ההתכנסות האסור.
מסגד פירושו התכנסות,
ומתורגם למסגד היום.
לפני האיסלאם לא היו מסגדים,
אז המסג'יד היה פשוט מקום התכנסות.
ההתכנסות האסורה המקום היה מקום קדוש
של מקלט וביטחון,
שבו הפסיקה הפעילות הרגילה
ואלימות נאסרה, או חראם.
המושג חראם או אסור
הוא חזק מאוד באיסלאם.
אללה הפך את מכה למקדש קדוש
וזה היה מקדש קודם,
ויהיה כך לאחר מכן.
לאיש אסור לעקור את שיחיו,
או לחתוך את העצים שלו, או לצוד את המשחק שלו.
אז יש לנו שני תיאורים של המקור
עיר הקודש לאסלאם.
זה היה מקום חראם שבו הרג היה אסור,
וזה היה מוקד העלייה לרגל
במשך מאות שנים לפני כן ייסוד האיסלאם.
עכשיו, תסתכל כאן.
חלק גדול מהגרפיטי שנמצא לאורך כל הדרך
הנגב בדרום ירדן
נכתב על ידי אנשים שעלו לרגל
לעיר העתיקה של פטרה בדרום ירדן.
אלפי אנשים שרטו את שמם
והודעות על סלעים כשהם עשו את דרכם
לפטרה לעלייה לרגל.
זה יוצר לנו בעיה.
מכה אינה ידועה במפות ובספרות
לפני ובמהלך עליית האיסלאם.
התיאורים כגון ה מרכז נתיב הסחר,
אם כל הערים, ונקודת המוקד
של העלייה לרגל העתיקה, לא מתאימים.
איך נוכל לפתור את זה?
התשובה לכך מגיעה מהאיסלם עצמו.
באיסלאם, זה מובן באופן אוניברסלי
שהקיבלה היא לקראת מכה בסעודיה.
אף אחד לא שואל את כיוון הקיבלה היום.
עם זאת, הקוראן מספר למוסלמים יש להם קיבלה.
הטקסט של הקוראן כן לא לתת את שם העיר
שאליו התפללו במקור.
הוא מזכיר רק את מסג'יד אל-חראם,
או מקום ההתכנסות האסור.
המוסלמים מאמינים שהם במקור התפלל לכיוון ירושלים.
על פי מקורות איסלאמיים, בשנת 624 לספירה,
מוחמד שינה את הקיבלה למכה.
מוחמד חשף זאת בסורה 2 של הקוראן.
לפיכך, מינינו לך את ה-Qibla.
אכן, זה היה שינוי משמעותי,
למעט אלה המודרכים על ידי אללה.
אללה לעולם לא יעשה האמונה שלך ללא השפעה.
עכשיו נפנה אותך לא קיבלה שתשמח אותך.
לאחר מכן סובב את פניך לכיוון
של משג'ד אל חראם;
היכן שאתה נמצא, הפוך את שלך פונה לכיוון הזה.
כהיסטוריון של חצי האי ערב,
תמיד התעניינתי במציאת המיקום
של Qibla המקורי.
לאיזה כיוון התפלל מוחמד
לפני שהקיבלה הוחלף?
האם זו הייתה ירושלים, כפי שיש הטוענים?
האם זו הייתה סוריה, כפי שיש הטוענים?
או שזה היה כיוון אחר?
אם היינו עושים את המחקר הזה לפני 100 שנה,
זה ידרוש דבר מדהים כמות עבודה ומחקר.
היינו צריכים לנסוע את מחפש אתרים עתיקים בעולם
למצוא את המסגדים המוקדמים ביותר באיסלאם.
עכשיו, בעוד כמה רגעים, אנחנו יכולים לעשות
מה שלקח פעם חיים.
Google Earth מאפשר לנו להסתכל למטה באתרים מהחלל.
ואתרים כמו ARCHNET יכול לשלב את המחקר
של מאות סטודנטים ופרופסורים.
אנחנו יכולים לבחון מבנים מבוסס על קריטריונים שונים.
אנחנו בוחרים בניינים איסלאמיים,
לסדר אותם לפי תאריך לתוך רשימה כרונולוגית,
ואז לקבוע מתי הם נבנו,
בדוק את כיוון ה-Qibla שלהם באמצעות Google Earth,
ואסוף את זה כדי לקבוע מתי
הכיוון של קיבלה השתנה לכיוון מכה.
זה ייתן לנו נתונים מוצקים לעבוד איתם.
עכשיו, קביעת כיוון ה-Qibla
אינו מדע מדויק.
כמה מהמסגדים המוקדמים כמו המסגד הזה
הם לא בדיוק מרובעים.
אז החוקרים צריכים למצוא את קיר קיבלה
ולהקרין ל-90 מעלות מהקיר הזה.
מכיוון שבניינים מוקדמים לא היו מרובעים,
אנחנו לא יכולים להשתמש בצד קירות או הקירות האחוריים.
זהו המיהרב של מסגד ישן.
הערבים הראשונים קבעו את הקיבלה כיוון באמצעות הכוכבים
והם היו מאוד מדויקים.
הדרך הטובה ביותר לקבוע כיוון קיבלה
זה לבקר במסגד ולהשתמש יחידת GPS מדויקת בפועל.
לא כל מסגד יכול לשמש למחקר זה.
רבים מהם היו לגמרי שוחזר עם הזמן,
עד כדי כך שזה כבר לא אפשרי
לקבוע את שלהם כיוון Qibla המקורי.
עם זאת, מספר מסגדים שרדו.
למשל, יש מסגד בשם
המסגד של שני הקיבלס במדינה.
ההיסטוריה האסלאמית אומרת לנו את זה זה היה בדיוק במסגד הזה
שהמלווה מנחה תפילות
נאמר על הקיבלה לשנות, אז הוא הסתובב
והתחיל להתפלל לכיוון מכה.
השאלה היא איפה האם הוא התמודד במקור?
למוסלמים יש תשובה מוכנה.
הוא התפלל לכיוון ירושלים.
עכשיו היום המסגד של שני הקיבלס פונים למכה.
אבל בשנת 1987, המסגד נהרס לחלוטין
כדי שניתן יהיה לבנות אותו מחדש.
במהלך תהליך הבנייה,
הבסיס הישן נחשף.
והם גילו את זה היה לו קיר קיבלה
שאכן פנה לצפון, בדרך כלל לכיוון ירושלים.
וכך מאמינים המוסלמים, במקור,
הקיבלה הייתה לכיוון ירושלים.
יש דרך פשוטה
שאפשר להעמיד את זה במבחן.
אם נלך למוקדם ביותר מסגדים שנבנו
איפה אנחנו יכולים לזהות כיוון התפילה שלהם,
נוכל לשרטט אותם על מפה,
ולראות אם הקווים שלהם מתכנסים.
נמצא אחד משלושה דברים.
כולם מצביעים לכיוונים שונים.
כולם מצביעים על ירושלים,
או שכולם מצביעים על מיקום אחר.
אחרי המסגד של ה שני קיבלאס בערב הסעודית,
יש עוד 11 מסגדים ששרדו מוקדם
שנוכל לחקור.
אלה ממוקמים בסין, מצרים,
דרום ירדן, לבנון,
מרכז ירדן, תימן,
ישראל, עיראק,
ירושלים,
הגדה המערבית, ולבסוף, לבנון.
אז אם נלך לפי הסדר שהם נבנו,
המסגד השני ששרד נבנה בגואנגג'ואו, סין.
גואנגג'ואו היא המודרנית שם למה שהיה ידוע
בתור העיר קנטון.
כשמרקו פולו הגיע העיר הזו בשנת 1300 לספירה,
הוא גילה למעלה מ-100,000 ערבים
וסוחרים פרסיים שגרים שם.
אתה מבין, הערבים היו מסחר עם הסינים
במשך מאות ומאות שנים.
כל זה מתועד היטב.
וכך אבו ואקאס, דודו של מוחמד,
נסע לסין בשליחות סחר.
ולפי כתבי יד סיניים,
הוא בנה מסגד עבור ה ערבים בקנטון בשנת 627 לספירה,
או שש שנים לאחר ייסוד האסלאם.
אני אישית בדקתי את המסגד הזה
והשתמש ביחידת ה-GPS כדי לקבוע
כיוון קיבלה של המסגד.
מה שמצאתי היה מפתיע.
המסגד הזה לא פונה למכה.
הוא פונה 12 מעלות צפונה למכה,
כלומר שלא גם מול ירושלים.
הקיבלה שלו עוברת מדרום לירושלים.
המסגד הבא נבנה בשנת 641 לספירה,
כ-20 שנה לאחר ייסוד האסלאם,
בעיר Fustat, ממש מחוץ לקהיר.
המסגד הזה נבנה מחדש והורחב כמה פעמים
כך שהיום המקור הבסיס כבר לא ברור.
עם זאת, תיאור של המקור
תוכנית הקרקע של המסגד שרדה,
והרישומים האיסלאמיים מספרים לנו
שהקיבלה הראשון הצביע מזרחה,
ומאוחר יותר היה צריך להיות מתוקן לכיוון דרום,
לכיוון מכה.
הבניין האסלאמי הבא ששרד
הוא ארמון אומיה שנבנה כאן בהומיימה
בדרום ירדן.
בסביבות שנת 700 לספירה או כ-80 שנה
לאחר ייסוד האסלאם,
משפחת עבאס בנתה א בית אחוזה גדול כאן.
לבית הזה לא היה אזור מסגד מיוחד.
אדרבא, המאמינים יעמדו כאן בתור
בחצר להתפלל.
לבית הזה יש כיוון קיבלה,
אבל זה לא לכיוון ירושלים.
בשנה שלאחר מכן נבנה מסגד חדש
בבעלבק בלבנון.
שימו לב שזה Qibla לא מצביע על מכה.
שנה לאחר מכן בנו האומיים בית גדול
ומסגד מרשים כאן המצודה בעמאן, ירדן.
מסגד זה מצביע דרומה.
מכה נמצאת שם.
כמה שנים אחרי זה,
בשנת 705 לספירה, או 84 שנים לאחר ייסוד האסלאם,
המוסלמים בנו את המסגד הגדול של צנעא
בעיר הבירה של תימן.
בעוד המסגד הזה מצביע פנימה הכיוון הכללי של מכה,
זה בעצם מצביע על מערב ירושלים.
בשנה שלאחר מכן, בשנת 706 לספירה,
השליטים המוסלמים האומיים בנה את חירבת אל-מיניה,
מתחם ארמון גדול ב ישראל על חופי הגליל.
למתחם הארמון הזה היה א חדר ספציפי המשמש כמסגד.
לפי הכתובות להציב בשער,
הוא נבנה 87 שנים לאחר ייסוד האסלאם
על ידי השליט המוסלמי אל-וואליד.
הבניין הזה והמסגד שלו אל תתמודד עם ירושלים.
באותה שנה בנו גם המוסלמים
מסגד ואסיד בעיראק.
במקור, ארכיאולוגים טוענים שהמסגד הזה
הצביע על ירושלים.
עם זאת, מחקר נוסף הראה
שהמסגד הזה מצביע דרומה לירושלים.
המסגד הבא הוא מסגד אל-אקצא
בירושלים עצמה.
המסגד הזה אינו כיפת המקדש
אלא המסגד הישן מדרום לכיפה.
המסגד הזה כבר נמצא בירושלים,
אבל יש לו גם קיבלה,
וזה לא מצביע על מכה.
המסגד הבא אנחנו מגיעים נבנה בשנת 724 לספירה,
103 שנים לאחר ייסוד האסלאם.
זהו מסגד ח'רבת אל מפג'אר
ליד יריחו בבקעת הירדן.
הארמון הזה נבנה לקראת הסוף
של שושלת אומיה.
על ידי התבוננות בתוכנית הרצפה,
אנחנו יכולים לראות שהארמון והמסגד שלו
פונה דרומה, ולא לכיוון מכה.
באותה שנה, מסגד נבנה באנג'אר,
כ-58 קילומטרים מביירות.
הוא נבנה ליד סוף התקופה האומיית
ולא יותר מ-30 שנה מאוחר יותר, הוא נפל להריסות
ולבסוף ננטש.
מכיוון שהוא מעולם לא נבנה מחדש,
אנו יכולים לקבוע בקלות את כיוון ה-Qibla
שלא מצביע לכיוון מכה או ירושלים.
עכשיו, בואו נשים את כל זה ביחד על מפה אחת.
התוצאה מדהימה.
במהלך 100 השנים הראשונות לאסלאם,
100% מכלל השורדים מסגדים שאיתרנו עד כה
מול מקום בדרום ירדן, ולא מכה.
מצפון, דרום, מזרח ומערב,
המסגדים כולם פונים לנקודה אחת.
זו לא טעות קטנה
בקביעת כיוון ה-Qibla.
כולם ספציפית להצביע על מקום אחד בלבד.
ישירות מתחת לנקודה זו היא העיר העתיקה פטרה.
זו עיר שכן מוכר לנו היום.
זהו אתר תיירות פופולרי.
תיירים מגיעים מכל העולם
להתפעל מהמקדשים הגדולים
והאנדרטאות בעיר הזאת.
יכול להיות שפטרה כן אם כל הערים
מתואר בקוראן?
זה היה המוקד של ה עלייה לרגל ערבית עתיקה.
אז יכול להיות פטרו גם הוא מקום הולדתו של מוחמד,
והעיר המייסדת של האיסלאם?
כל מוסלמי טוב אומר לי
שנהגו המוסלמים להתפלל לכיוון ירושלים.
הם יודעים את זה כי בוכרי אומר להם את זה.
ואני מסכים, בוכרי אומר שזו הייתה ירושלים.
אבל בוכרי כותב כמה 200 שנה אחרי מוחמד,
וכותב יותר ממאה שנים
לאחר שהתרחש השינוי בקיבלה.
אז הוא לא עד ראייה.
הוא רק אוסף מה אנשים זוכרים.
והוא בעצם מציין כמה רעיונות סותרים
שהסתובבו באותה תקופה.
בזמן שכמה אנשים היו מתפלל תפילת שחרית בקובה,
בא אליהם אדם ו אמר, "צו קוראני
"התגלה ל אללה כפאזל הלילה,
"שיתמודד מול הכעבה במכה,
"אז גם אתה צריך לפנות הפנים שלך כלפיו."
באותו רגע, שלהם הפנים היו כלפי סוריה,
וכששמעו זאת, פנו לכיוון הכעבה במכה.
אני מאמין שבמקור, מוחמד,
בזמן שחי במדינה, התפלל צפונה לכיוון פטרה
שהיה במחוז הרומאי של סוריה.
עד שבוכרי היה אוסף את הסיפורים שלו,
אנשים שכחו את פטרה,
וכולם זכרו את זה סבא וסבתא רבא שלהם
התפלל לכיוון סוריה.
אלה שמביאים את הטיעון על בקה
להעלות נקודה מעניינת.
אני מסכים עם זה באיסלאם ספרות, השם בקה
הוא שם נרדף ל- עיר הקודש הראשונה לאסלאם.
כאשר מוחמד היה צעיר,
האנשים החליטו לבנות מחדש את הכעבה.
בתוך ההריסות, הם מצאו מספר אבני בניין
עם כתובות שנכתבו בסוריה,
שפת הנבטים.
הם מצאו יהודי שיכול לתרגם את זה עבורם.
אני אללה, אדון בקה.
יצרתי אותו ביום הזה בראתי שמים וארץ
ויצר את השמש והירח,
והקפתי אותו עם שבעה מלאכים אדוקים.
זה יעמוד תוך כדי שני ההרים שלו עומדים
כברכה לה אנשים עם חלב ומים.
המילה בקה היא מילה שמית עתיקה
כלומר לבכות או לקונן.
אם למיקום הוקצה התואר בקה,
זה אומר מקום הבכי.
השם בקה מעולם לא שימש את ירושלים.
זה מופיע רק פעם אחת התנ"ך בתהילים 84.
כאן הוא משמש בהתייחסות לעמק של בכי,
אבל גם הקוראן מדבר של עמק בכי,
שבו הגר בכתה על ישמעאל.
הקוראן מציב את הסיפור הזה בבקה,
שזה השם המוקדם של המקום
היכן נבנתה הכעבה.
בוודאי, המיקום הזה לא היה ירושלים,
אשר בנוי על ראש ההר,
ולא בעמק.
אני חושב שהתשובה די פשוטה.
היו הרבה רעידות אדמה גדולות בפטרה,
כמו זה בשנת 551 לספירה, רק 19 שנים
לפני שמוחמד נולד.
נאמר לנו שבמהלך רעידת האדמה ההיא,
חלק גדול מפטרה נהרס.
פטרה יכלה להיות נקרא עמק בקה
כי כל כך הרבה אנשים היו נהרג במשך כל כך הרבה שנים
מכל רעידות האדמה.
אם פטרה היא עיר הקודש לאסלאם,
אז צריך להיות עדות לשבט של מוחמד,
הקוריש, סביב פטרה.
אם דן גיבסון יצליח למצוא את שבטו של מוחמד,
זה יתמוך מאוד התיאוריה שלו שמוחמד
היה מאזור פטרה ולא ממכה.
מזמן זה היה ידוע בתור העיר חווארה,
או הומאימה כפי שהיא מוכרת היום.
ארכיאולוגים חשפו בית חווה
שייך למשפחה העבאסית
ומסגד שנבנה זמן מה לאחר מכן.
כאשר המוסלמים של עיראק הביסו האומיים של דמשק,
הם רצו בן משפחה של מוחמד
לתמוך ולהעניק לגיטימציה למרד שלהם.
וכך הם הגיעו לכאן הומאימה, 27 מייל מפטרה.
זה היה כאן שהם מצא את משפחתו של מוחמד
ושבט קורייש.
הם לא הלכו למכה פנימה ערב הסעודית, או מדינה,
הם הגיעו לכאן להומימה, 27 מייל מחוץ לפטרה.
זה היה כאן שהם מצא את שבט קוריש
ומשפחתו של מוחמד, לא בסעודיה.
עד כה, גילינו
שהמסגדים המוקדמים של האסלאם כולם עמדו בפניו
העיר העתיקה פטרה.
אבל האם העיר פטרה מתאים לתיאורים האסלאמיים
של עיר הקודש המקורית לאסלאם?
יש סיפור שסופר על ידי כולם
מהביוגרפים המוקדמים של מוחמד.
זה נוגע לעבדאללה, אביו של מוחמד.
הוא עבד בשטח יום אחד
והוא חזר הביתה עם עפר על הידיים.
הוא נכנס לאשתו הראשונה ואמר: "שכב איתי".
אבל היא סירבה כי הוא היה מלוכלך.
אז הוא יצא, שטף את האדמה,
נכנס לאשתו הבאה, עמינח.
היא הרתה ובזה דרך אגב, מוחמד נולד.
מה חשוב לנו לגבי הסיפור הזה הוא זה
כל הסופרים הראשונים השתמשו באותה מילה
על הלכלוך על ידיו של עבדאללה.
כולם השתמשו במילה ערבית לאדמה,
במיוחד האדמה של א חלקה או שדה מעובדים.
הבעיה היא שאין אדמה ניתנת לעיבוד ליד מכה.
עם זאת, כאשר אנו מגיעים לפטרה, אנו מגלים
שלפטרה היו מים, שדות ועצים.
לדברי ארכיאולוגים,
היו גנים פרטיים וציבוריים,
כמו גם מים זורמים הובא לעיר
דרך אמות מים וצינורות חרס.
ארכיאולוגים תיארו עצי פרי,
ענבים וגנים הקיים בפטרה העתיקה.
גם היום, יש חלקות אדמה מעובדות
בין פטרה לאלביידה, שנמצא חמישה קילומטרים משם.
על ידי ניתוח אדמה עתיקה, חוקרים גילו
שרק לפני 100 שנה, הגבעות מסביב לפטרה
היו מכוסים בעצים, כולל אלון,
ערער, ​​פיסטוק וחרובים.
לא רק הקדוש ברוך הוא בעיר יש עצים ושדות,
זו הייתה גם עיר מוקפת חומה.
אבן אישאק אומר: "והקיפו אותו
"ליד חומות מכה".
עכשיו זה מאוד תמוה כי מכה
לא היו חומות עיר.
חלק חושבים אולי כך היה בית במכה.
אבל אבן אישאק ספציפית אומר, חומות מכה.
אבל מכה לא הייתה עיר מוקפת חומה.
אז מה עם פטרה?
פטרה נבנתה בעמק.
משני צידי העמק
היו הרים גדולים עם צוקים.
הצוקים האלה היו טובים כמו חומות העיר.
אז אנשי פטרה בנו חומות
מצוק הר אחד ועד צוק ההר השני
שניהם בצד זה של העמק
וגם בצד השני של העמק.
אז לפטרה היו חומות עיר.
עוד תכונה ייחודית בפטרה
הוא שהוא מכיל זרם מאוד ייחודי.
עכשיו בדרך כלל, יש לך עמק עם הרים
מצד אחד, הרים מצד שני,
ונחל זורם מרכז העמק.
אבל במקרה הזה, מזמן,
רעידות אדמה פיצחו את ההרים האלה,
כך שיש סדק בהר ההוא,
מים זורמים דרך זה קראק, מעבר לעמק,
ולצאת מהסדק בצד השני.
הנבטים בנו רחוב עם עמודים
מהר אחד להר השני
ולצדו היה נחל גשם.
בוא נרד לשם.
עכשיו באיסלאם, אחד מה חובותיהם של עולי הרגל
זה לעבור שבע פעמים בין שני הרים
שנקרא מרווה וסאפא.
מה שמעניין הוא שמספר לנו בוכרי
שמוחמד בחר לעשות זאת
ריצה בנחל הגשם
בין שני ההרים.
אבל יש בעיות.
סאפה ומרווה הם רק סלעים קטנים.
היום הם שוכנים נכון בתוך בניין המסגד.
כפי שאתה יכול לראות על המקדש הזה,
לא היה נחל גשם בין שני הסלעים הללו.
אבל כאן בפטרה, ה התיאור מתאים בדיוק
מהר אחד למשנהו.
ישנן ארבע דרכים להיכנס לאגן פטרה.
מכיוון שפטרה נמצאת בעמק, אפשר להיכנס
משני קצוות העמק.
במהלך שנת התחרות של מכה,
הנביא נכנס למכה דרך חלקו העליון.
אבל יש גם אחרים דרכים להיכנס לפטרה.
הרישומים העתיקים מספרים אותנו כי עיר הקודש
ניתן להיכנס ולצאת על ידי סדק בסלעים.
בערבית קוראים לזה תאניה.
אל בוכרי מזכיר זאת מספר פעמים.
שליח אללה נהג להיכנס למכה
מהתניה הגבוהה
ונהג לעזוב את מכה מהתניה הנמוכה.
הנביא המשיך להתקדם עד שהגיע לתניה
שדרכו ילכו אליהם.
אלה האנשים של קוריש.
ישנן שתי כניסות thaniya.
אחד מהם הוא ה-siq המפורסם
שעוברים תיירים דרך להיכנס לעיר.
השני נמצא בצד הרחוק של רחוב העמודים
ומוביל לתוך מבוך של קניונים שבסופו של דבר
להתרוקן לוואדי עראבה מתחת לים המלח.
לפטרה יש גם מקדשים רבים.
הנה מה שידוע היום
כמו מקדש האריות המכונפים,
או המקדש לאל-עוזה.
מאחוריי מה שידוע כמו קאסר אל-בינט היום
או המקדש לאל דושארה.
שרשרת הרים קצרה זו כאן היה הבית לאל
וכאן בלב ההרים
הוא המקדש לאל הזה, אל-דושארה.
כעת, אבן הישאם מתייחס אלינו
סיפור מאוד מעניין.
זה מוקדם מאוד בהיסטוריה האסלאמית.
רק לכמה אנשים יש התאסלם בזמן זה.
אחד מאלה היה אדם מוכר בתור אל-תופאיל בן עמר ממכה.
הוא קיבל את האסלאם באחד ממסעותיו.
וברגע שהוא חזר הביתה למכה,
גם אשתו החליטה לקבל את האיסלאם.
אז אל-תופאיל מספר לאשתו
ללכת למקדש דושארה
ותנקה את עצמה שם.
באזור הקדוש, שם היה טפטוף מים
שבו היא יכולה לרחוץ את עצמה.
היא עשתה זאת וחזרה הביתה ולמד על האיסלאם.
האם הסיפור הזה התרחש במכה,
במרחק אלף קילומטרים,
איפה אין מקדש לדושארה?
או שזה התרחש כאן בפטרה?
אם כן, אז המקדש של דושארה נמצא שם.
היא הייתה יורדת למקדש הזה,
שטפה את עצמה והלכה הביתה.
האם יש מקדש לדושארה במכה בסעודיה?
לא, אין מקדשים,
אין סדקים בסלע,
אין זרם מים, אין חומות עיר,
לא דשא, לא עצים, כלום.
הכל כאן בפטרה.
ובמשך 100 השנים הראשונות, כל מסגד
בכל העולם האסלאמי הצביע כאן
למסג'יד אל-חראם, ה מקום התכנסות אסור.
כאן, בפטרה.
אין עוד עיר בעולם
שמתאים כל כך לתיאור הזה.
עכשיו, אל-חטאב כל כך הטריד את זייד
שהוא הכריח אותו לסגת לחלק העליון של מכה
והוא עצר בהר של הירה מול העיירה.
זה מעניין שימו לב שבחשבון זה,
הר הירה ממוקם ב החלק העליון של מכה.
אם אתה הולך למכה היום, מערת חירה
לא פונה לעיר.
אבל כאן בפטרה, ה הצד הגבוה של העיר
נמצא מצפון לרחוב העמודים,
והחלק הנמוך של העיר
נמצא מדרום לרחוב העמודים.
למעשה, העיר חולקה לשניים
ליד רחוב העמודים.
אם פטרה היא עיר הקודש מכה,
ואז המערה שבה מוחמד קיבל את ההתגלות הראשונה שלו
צריך להיות ממוקם שם.
הרישומים העתיקים אומרים שהמערה פנתה לעיר,
ושזה היה נמוך מאז ניסה מוחמד
לטפס על ההר כדי לזרוק את עצמו.
אם זה המקרה, אני חושב שאני יודע בדיוק את המקום.
אבל נצטרך ללכת לשם.
כאן במערה הזו, אנחנו יכולים לראות איפה
יש הרבה גושי אלוהים שונים.
למעלה יש סמל סהר גדול.
זה רק הסוג של מערה שבה צעירים
ילך להרהר משמעות החיים.
התיאורים והמיקום של מערה זו
הם בדיוק כמו העתיקים רשומות מתארות את זה,
ממש מחוץ לעיר,
הכניסה הפונה לעיר,
ועדות לכך שאנשים בילו כאן זמן
בפולחן דתי ובמדיטציה.
אני חושב שזהו אחד המקומות הקדושים ביותר
לכל האיסלאם.
וזה כאן, בפטרה.
הקוראן מצווה על כל מוסלמי
להתמודד עם האסורים מקום התכנסות כשהם מתפללים.
עכשיו, ההתכנסות האסורה המקום לא היה בניין.
זה היה הרבה יותר מזה.
זה היה אזור גדול מסומן לצאת עם אבנים מיוחדות.
אבנים אלה סימנו את גבול סביב השטח הקדוש.
אסור להרוג בתוך האזור הזה,
אפילו ציפורים לא נהרגו.
עכשיו, איזה סוג של אבנים תצטרך
לסמן אזור כזה?
אם היו לך רק אבנים עגולות קטנות,
הם ילכו לאיבוד בקרב אבנים אחרות של המדבר.
הם בטח היו אבנים גדולות יותר,
והיה צריך להיות משהו מיוחד בהם,
כדי שתדע בוודאות
שזה היה הגבול של השטח הקדוש.
היום במכה, יש ללא אבני גבול מיוחדות.
היסטוריונים תהו זה מכבר
מה אבני הסימון האלה אולי היה נראה כמו,
אבל נראה שיש להם אבדו בשנים
שחלפו מאז.
או אולי הם מעולם לא היו שם.
אם פטרה היא המקורית עיר הקודש לאסלאם,
ואז, כמובן, המיוחד אבנים לא יהיו במכה.
הם יהיו בפטרה.
עכשיו יש תכונה על פטרה
זה בהחלט מרתק.
בכל פעם שתיירים מגיעים לעיר הזו,
הם חולפים על פני מספר אבנים חצובות מרובעות
המכונה סלעי הג'ין.
זהו שם דמיוני שניתן להם על ידי הבדואים המקומיים.
מה שמעניין הוא שיש יותר 20
מהאבנים המרובעות הגדולות הללו
מסמן את כל כניסות העיר.
האם יתכן שאלו מסמנים לצאת מהקודש האסור?
אולי בגלל זה הם לא ממוקם במכה.
אם זה נכון, אז מסג'יד אל-חראם,
או המקדש האסור,
היה ממוקם כאן.
ואם זה היה ממוקם כאן, אז הכעבה
היה ממוקם גם כאן.
אבל זה לא, כי גבר בשם אבן צובאיר העביר אותו.
עד כה, בתוכנית זו,
בדקנו כיוון התפילה
איתם התמודדו המוסלמים במקור.
כפי שראינו, כל המסגדים
נבנה במהלך מאה השנים הראשונות לאסלאם
הצביע על פטרה.
על ידי שימוש בשני המסגדים על מצודת עמאן,
דן גיבסון קבע השנים המשוערות
כאשר הכיוון של קיבלה השתנה.
האם ההיסטוריה האסלאמית נותנת לנו רמזים למה
אולי כיוון התפילה השתנה?
אם נסתכל על האיסלאם היסטוריה, בזמן הזה בדיוק,
אנחנו עומדים מולם פנים אל פנים מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה.
בשלב זה בהיסטוריה, המושל בעיר הקודש
היה עבדאללה אבן זובאיר.
הוא היה אומלל במיוחד.
בעיניו עיר הקודש
הייתה העיר החשובה ביותר באיסלאם,
אם כל הערים,
אבל שליטי אומיה בחרו בדמשק
כעיר הבירה החדשה,
והרבה אנשים לא היו מרוצים
עם השחיתות וה קרבות בדמשק.
אז בשנת 683 לספירה, בערך 64 שנים לאחר ייסוד האסלאם,
אבן צובאיר הכריז על עצמו ח'ליף בעיר הקודש
וזה התחיל את מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה.
האומיים הגיבו בחריפות
ושלחו צבא נגד עיר הקודש.
אבן צובאיר עשה אז מעשה מזעזע.
הוא הרס את הכעבה, ה המקדש הקדוש העתיק לאסלאם.
לאחר מכן הרס אבן צובאיר מקדש הכעבה
עד שהוא יישר אותו לקרקע
וחפר את יסודו.
ואז הוא הניח את האבן השחורה לצידה
במעמד עץ, ברצועת משי.
האומיים נלחמו נגד זובאיר וחבריו,
אבל אחרי 40 יום הגיעו חדשות
שהח'ליף השולט בדמשק מת.
כעת התעקשו הגנרלים האומיים
שהקרב לא הסתיים,
אלא שעליהם לחזור לדמשק
כדי שניתן יהיה להקים ח'ליף חדש.
בני משפחת המלוכה האומיית
הגיע גם לקרב,
והם התעקשו שהם חייב לחזור לדמשק
על ההגנה על כל הצבא,
אז כל הצבא צועד.
הבעיה שעומדת בפנינו כאן היא בעיתוי.
הרישומים האיסלאמיים די ברורים,
שכאשר הח'ליף מת, בנו בן ה-13
שלט במקומו.
אל-טברי, כרך 20 מספר לנו במפורש
שבנו שרד רק 40 יום לאחר שאביו מת
לפני שגם הוא נהרג.
במהלך תקופה זו, ה צבאות מעיר הקודש
חזר לדמשק.
עכשיו, צבא שנע לאט היה לוקח ימים רבים
לכסות את הטרק של 1,400 קילומטרים
מעבר למדבר מכה בסעודיה
לדמשק בסוריה.
אם הצבא היה יכול לנוע במהירות של 20 מייל ביום,
זה עדיין היה לוקח להם 43 ימים.
כשמסכמים את הזמן שהשליח לקח
להביא את המסר, את זמן שלקח לצבא
להחליט לחזור ולהתגייס,
והצעדה בת 43 הימים, שם זה פשוט לא מספיק זמן.
מכה רחוקה מכדי להיות אמינה.
אולם, אם עיר הקודש הייתה פטרה,
אז המרחקים היו כולם יופחתו באופן דרסטי.
בעיה זו של מרחקים פוגע בהיסטוריה האסלאמית
שוב ושוב.
מכה בסעודיה היא פשוט רחוק מדי
כדי להתאים לרבים מהסיפורים בהיסטוריה האסלאמית המוקדמת.
עכשיו, עם הרגיעה במלחמה,
לאבן צובאיר היה זמן לבנות מחדש את ההגנות שלו
ולהתכונן לחזרה של צבא אומיה.
עכשיו, אני רוצה להראות לך משהו.
הנה כמה מהכרכים
מתולדות האסלאם של אל-טברי.
אל-טברי הצליח לאסוף כמות עצומה של חומר
שהוא כותב על מה שקרה
במהלך כל שנה בהיסטוריה האסלאמית.
הוא מקדיש פרקים שלמים,
לפעמים שני פרקים לכל שנה.
אבל אז משהו מוזר קורה.
הקרב על עיר הקודש
מתרחש על פני מספר שנים,
אבל שנת 70 להיסטוריה האסלאמית
יש חשיבות רבה.
כעת, שימו לב שאל-טברי מבלה 15 עמודים
מתאר את מה שקורה בשנת 69.
והוא מבלה 27 עמודים בתיאור
מה קורה בשנת 71.
אבל איפה שנת 70?
תסתכל על זה.
לשנה 70, אל טבורי בלבד מקליט כמה שורות טקסט.
האם הוא לא מצא עוד מידע לשנה זו?
או שמא עורכים מאוחרים יותר צנזרו השנה
מהתיעוד של אל-תבורי?
רק כמה שורות, אבל מה שהוא מקליט
נותן לנו כמה פרטים מרתקים.
זה אומר לנו שמועב אבן זובאיר,
כנראה אח של עבדאללה,
מביא אספקה ​​לעיר הקודש.
האם זה היה ציוד צבאי?
לא, כתוב שהוא הביא הרבה סוסים וגמלים.
אני מאמין שזהו שנה שהחסידים
של אבן צובאיר עבר מפטרה דרומה
למדבריות ערב
למצוא מקום שבו יוכלו להחזיק מעמד
נגד הכוחות האומיים.
כל הפרטים של השנה הזו הוסרו
מההיסטוריה של אל-תבורי, אבל אנחנו יודעים
שהם השיגו הרבה סוסים וגמלים
שלא תהיה לה מטרה אחרת
מאשר להעביר רבים מה אנשים מחוץ לעיר.
הרגיעה הזו בעבודה נמשך בשנה הבאה,
אז אבן צובאיר ניצל את ההפסקה
לבצע פרויקט דתי.
הוא החליט לבנות מחדש את הכעבה.
אבל אל-תבורי לא מספר לנו
היכן נבנתה הכעבה החדשה.
זה היה בפטרה?
או שזה היה בכספת חדשה מיקום במכה הרחוקה?
אני מאמין שהקאבה החדשה נבנה בערב הסעודית,
וכי הסלע השחור היה עבר לשם לשמירה
אז גם אם אבן צובאיר יאבד את עיר הקודש,
עדיין היה לו הסלע וקאבה חדשה.
לאחר שהוקם ח'ליף חדש,
צבא אומיה חזר.
הפעם הצבא היה גדול יותר,
והאומאיים הביאו גדול נשק מלחמה איתם,
ביניהם, יידוי אבנים מכונה שנקראת מנג'ניק.
המלחמה בין אבן-צובאיר לאל-חג'אג'
התרחש שישה חודשים ו-17 לילות
בשקע של מכה.
יוסף בן מג'אק אמר, "ראיתי את המנג'ניק
"עם מיידים אבנים.
"השמים רעמו וברקים,
"וקול הרעם והברק
"עלה מעל זה של האבנים
"כדי שזה השתלט".
במהלך הלחימה מצא אבן צובאיר מקלט
בבניין הרוס ליד הכעבה.
וזה התחיל עוד קרב
שהשלים את ההרס
של אזור הכעבה של עיר הקודש.
בסופו של דבר, אבן צובאיר הפסיד בקרב,
אבל הסיבה נלקחה על ידי אלה
בעיר מדינה בסעודיה,
ועל ידי העיר כופה בעיראק.
אני מאמין שבזמן הזה,
העולם האסלאמי היה נזרקים למחלוקת.
האם עליהם להתפלל כלפי פטרה?
או שצריך להתפלל לכיוון מכה?
האימפריה האסלאמית הגדולה התחלק לשניים.
במקור, האומיים שלטון מדמשק,
והם התפללו לקראת פטרה.
אבל הם הובסו בקרב
ועכשיו החלק המזרחי של האימפריה
נשלטה על ידי העבאסים, שכולם בנה
המסגדים שלהם פונים לכיוון מכה.
זה היה בזמן הזה בדיוק
שאנחנו רואים שינוי בבניית מסגדים.
לפני זה, כל מסגד חדש נבנה מול פטרה.
אבל עכשיו בפעם הראשונה, כמה מהמסגדים החדשים
החל להתמודד מול מכה בסעודיה.
אבל הבעיה עדיין קיימת,
מה עושים עם המסגדים הישנים?
הם נבנו מול פטרה.
בתקופה זו החלו מסגדים
תליית שלט על הקיר לציון
כיוון התפילה.
זה נאמר בתקופת שלטונו של עותמאן
שהח'ליף הורה שיוצבו שלטים
אל חומות המסגדים במדינה.
זה היה כדי שהעולי רגל יכול לזהות בקלות
הכיוון שאליו הם צריך להתייחס לתפילותיהם.
עכשיו זה התפתחות מאוד מעניינת,
כי עד לרגע זה,
מסגדים נבנו כך שהנאמנים
היה צריך רק להתמודד עם קיר קיבלה
והם פונים לעיר הקודש.
למה שתצטרך להציג שלט,
אלא אם כן השתנה כיוון התפילה?
בערך בזמן הזה, בערך 89 שנים
לאחר ייסוד האסלאם,
נישה פתאום הוצגה לתוך מבנה המסגד
לציון כיוון התפילה.
נישה זו נוספה למבנים ישנים יותר
ושולבו גם בבניינים חדשים יותר.
היום, הנישה היא סטנדרט בכל מסגד,
אבל זה לא היה במקור.
לא הייתה נישה עד הכיוון של קיבלה השתנה.
במלחמת האזרחים, האומיים עדיין התפלל כלפי פטרה.
אבל המורדים בקודש עיר במדינה ובכופה
בחר להתפלל לקראת ה קיבלה החדשה בערב הסעודית.
כאשר צבאות כופה פגשו את בן זובאיר,
בוג'יר בן עבדאללה אל מוסלי נאם.
"השבח לאל שיש לו בדק אותנו בצחקוק
"וניסית אותך בכך שסלחת לנו.
"אבן צובאיר, אנחנו אנשים שפונים
"לאותה קיבלה כמוך."
איזה ביטוי מוזר.
"אנחנו האנשים שפונים לאותה קיבלה כמוך."
היסטוריונים מוסלמים טוענים שזה אומר
אותו קיבלה כמו כל מוסלמי אחר.
אבל עכשיו, לאחר שגילינו ראיות
של השינוי של קיבלה בזמן הזה ממש,
הביטוי הזה מקבל משמעות מיוחדת.
אנשי כופה מצטרפים לאבן צובאיר
בקבלת הקיבלה שלו.
זה המפתח להבנה
הרבה ממה שמתרחש אחר כך.
למרות שאבן זובאיר נהרג בסופו של דבר
ונראה שהוא מפסיד במלחמת האזרחים,
העיר כופה משחקת תפקיד מרכזי
בפיתוח של השושלת העבאסית החדשה
וכופה הופכת למרכז תיאולוגי
ומקום להעתקת קוראנים.
בעולם האסלאם, הדברים היו בלאגן.
לא רק שהמוסלמים חולקו פוליטית,
הם נחלקו מבחינה דתית.
מציית לרצונותיו של אללה
כפי שגילה הנביא מוחמד
היה בלב ליבו של האיסלאם.
האם לציית למוחמד ולקוראן
ופניו אל האסורים מקום התכנסות בפטרה?
או שצריך להתפלל לכיוון בית הקודש
והסלע השחור אשר נמצא בסעודיה?
עד כה, דן גיבסון עשה זאת תכנן את המסגדים הקיימים
מהמאה הראשונה של האיסלאם,
וכולם מצביעים על פטרה בירדן.
אז, מה לגבי המסגדים של המאה השנייה של האסלאם?
האם כולם מצביעים גם על פטרה?
כאן הדברים להתחיל להיות מעניין.
במהלך הלימודים, אני גילה שהמסגדים
נבנה במהלך המאה השנייה של האסלאם
להצביע לכיוונים שונים.
לזה אני קורא זמן הבלבול.
102 שנים לאחר ייסוד האסלאם,
המסגד של אומה היה נבנה בדרום סוריה
בעיר העתיקה בוסרה.
כפי שאתה יכול לראות, הכיוון של המסגד
לא מצביע לעבר מכה.
אבל ברור שזה לא הצבע גם על פטרה.
חמש שנים מאוחר יותר, ה המוסלמים השליטים בנו ארמון
במדבר הסורי ידוע כקאסר אל-חייר אל-גרבי.
זהו ציור של תוכנית קומה של הארמון
והמסגד ב פינת המתחם.
נראה שכל המתחם פונה לאנשהו
בין פטרה למכה.
כעבור שנתיים,
נבנה ארמון קאסר אל-האיר אל-שרקי
כמאה קילומטרים צפונית לפלמירה.
אם נבדוק את הקרקע תוכנית מבני הארמון,
אנו מבחינים בארמון ובמסגד שלו
נראה שלא מתיישב עם או מכה או פטרה.
שוב, זה מצביע בין לבין.
האם ייתכן שקרה משהו
מה שגרם לבנאים לא לרצות לבחור
או פטרה או מכה,
אז הם כיוונו את הקיבלה בין השניים?
אנחנו יכולים לראות מהמפה שהקיבלה מצביע
בדיוק בין שתי הערים.
זו לא טעות קלה בחישוב
אלא הימנעות מכוונת גם של פטרה וגם של מכה.
אז, אנחנו חייבים למצוא תשובה במקום אחר כדי להסביר את השינוי הזה.
109 שנים לאחר ייסוד האסלאם,
מסגד נבנה בבאנבור, פקיסטן.
כמו כל האחרים מסגדים של התקופה,
היה לו רק קיר קיבלה ללא גומחה.
מסגד זה, לעומת זאת, הצביע לכיוון מכה בסעודיה.
הנה, יש לנו את המסגד הראשון
שאנו יכולים לזהות כמצביעים על מכה.
אולי היו אחרים בנוי שכבר לא קיים
אבל המסגד הזה משמעותי
כי זה המסגד הקדום ביותר ששרד
שאנחנו באמת יכולים לומר מתמודדים מכה בסעודיה.
ומה שמדהים זה שהוא נבנה
כ-100 שנים לאחר מכן מותו של מוחמד.
זה מאוחר מאוד עבור היסטוריונים מוסלמים,
וזה הולך לגרום היסטוריה אסלאמית מסורתית
כל מיני צרות.
אחד החשובים מבנים בחדר העבודה שלנו
נמצא כאן ב- מצודת עמאן, ירדן.
ארמון אומיה זה היה נבנה כ-122 שנים
לאחר ייסוד האסלאם.
עכשיו, אם אתה זוכר,
הסתכלנו על אומיה מסגד שנבנה כאן.
מסגד זה מצביע ישירות לכיוון פטרה.
אבל כשהם בנו את הארמון,
כיוון הקיבלה שלו היה ישירות לכיוון מכה,
כל כך ברור, הכיוון של קיבלה השתנה
מתישהו בין ה בניית אותם מבנים
ובניית הארמון הזה.
זה יעזור לנו לקבוע איך ומתי
הכיוון של קיבלה השתנה.
זכור, זה היה במהלך בניית הארמון הזה
שהשם מכה ראשון מופיע בספרות בכל מקום.
המסגד הגדול הבא שנבנה
נבנה 32 קילומטרים דרומית לעמאן, ירדן.
זה היה ידוע בשם ארמון ומסגד מושאטה
והוא נבנה בשנת 743 לספירה.
כפי שאתה יכול לראות, זה היה גדול מאוד
וארמון אומיה המרשים כשהמסגד נמצא
בחלק הדרומי של המבנה הפונה לפטרה.
ואכן, כל המתחם פונה לפטרה.
מה הופך את זה למעניין האם זה נראה
שהאסלאם מפוצל כעת למספר קבוצות.
היו המסורתיים שבנו את המסגדים שלהם,
כמו זה, מול פטרה.
אבל היו רפורמים שהמסגדים שלו פונים למכה.
והיו אחרים ש לא היו באף אחת מהקבוצות
והם סירבו לבחור כל אחד מאותם Qiblas.
בתקופה זו, שינוי משמעותי
התרחש בהיסטוריה האסלאמית.
שליטי האסלאם האומיים בדמשק
הובסו על ידי העבאסים מכופה.
בשנת 754 לספירה, אל-מנסור, ה ח'ליף חדש, הוזמן
בניית א הבירה המזרחית החדשה,
בחר בבגדד בעיראק כאתר שלו.
העיר החדשה נבנתה על עיצוב מרהיב
במקום האקראי צורה משותפת לרוב
ערים במזרח התיכון, העיר הזו נבנתה
במעגל גדול.
המעצבים יצאו לאזור חדש לגמרי
והשתמש באפר כדי לשרטט את תוכנית העיר
על הקרקע לפני הבנייה.
העיר, שהושלמה בשנת 767 לספירה
היה בקוטר שני קילומטרים.
כפי שניתן לראות בציור הזה,
למסגד הראשי של העיר לא הייתה נישה
מציין את כיוון התפילה.
זה היה אמור לבוא מאוחר יותר.
קיר אחד שימש כקיר קיבלה,
והקיר הזה הצביע ישירות למכה,
כמו כל האחרים מסגדים שנבנו מעתה ואילך
על ידי השליטים העבאסים.
אם זה הכל נכון, אז הנביא מוחמד
וארבעת הראשונים ח'ליפים המודרכים בצדק באיסלאם,
ושליטי אומיה הבאים
מי שלט באיסלאם מדמשק,
כולם התפללו לכיוון העיר פטרה.
אבל מאוחר באומיה שלטון, משהו קרה
מה שגרם לשינויים בבונים
הכיוון של המסגדים שלהם.
חלקם הצביעו על פטרה, חלקם על מכה,
וחלקם בחרו להיות ניטרליים ולהצביע בין השניים.
זה יצר בעיה עבור החצי המערבי של האסלאם.
האנשים במערב עדיין היו נאמנים
לאומיים המוקדמים יותר.
אז העולם האסלאמי מחולק כעת לשניים.
השליטים העבאסים בעיראק שלטו
החלק המזרחי של האימפריה,
ושליטי אומיה שולטים צפון אפריקה וספרד.
זהו נושא חשוב זמן בהיסטוריה האסלאמית
כי האומיים ב ספרד פורחת כעת בתרבות
ולהתחיל לבנות יפה ומבנים מרשימים.
לבנאים בספרד הייתה בעיה.
באופן מסורתי, אומיה כולם התפללו לעבר פטרה.
אבל כמו שאנחנו הולכים לראות, משהו הרסני קרה,
וכתוצאה מכך מסגדים עתידיים לא יותר פונה לכיוון הזה.
אויביהם, העבאסים, מתפללים כעת
לכיוון מכה בסעודיה,
אז הם לא רוצים לבחור כיוון התפילה הזה.
אז מה האומיים צריכים לעשות?
בזמן שאני בוחן את המסגדים נבנה על ידי האומיים הספרדים,
אני מגלה את ההתפתחות הכי מפתיעה.
בונים אלה בחרו לא פטרה ולא מכה.
עכשיו, כפי שראינו,
כמה מהבונים במזרח התיכון
בחרו להצביע על ה-Qiblas שלהם בין שתי הערים.
אבל הבונים בצפון אפריקה ובספרד
החליט לעשות משהו שונה לחלוטין.
במהלך השנים, היסטוריונים תמיד היו
מבולבל מהמסגדים האלה.
נראה שה-Qiblas שלהם מצביע לעבר
אי שם בדרום אפריקה,
אבל כל המסגדים האפריקאים והספרדים
להצביע על מקומות מעט שונים.
הכל נראה מאוד מבלבל.
עם זאת, כשמתווים על מפה,
אנחנו יכולים לראות את המסגדים של צפון אפריקה וספרד
לכולם יש Qiblas המקבילים לקו
נמשך בין פטרה למכה.
אז במקום לבחור בפטרה או מכה,
הם בחרו להפוך את ה-Qiblas שלהם מקבילים
לקו שנמתח בין שתי הערים.
אם עדיין לא השתכנעת,
אני רוצה להראות לך משהו אחר.
אתה זוכר מתי שוחחנו
מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה?
אבן צובאיר התבצר עצמו בעיר הקודש,
והצבא הסורי האומי הקיף אותו
והחזיק אותו שם ארבעה חודשים.
במהלך חודש אוקטובר,
הסורים הביאו א בליסטראות עד חומות העיר
היכן שהם עטפו אבנים ממש אל המקומות הקדושים לאסלאם.
איך זה אפשרי?
בדרך כלל, אנשים חיים מאחורי חומות העיר.
מעוט היה פשוט לרסק בתים של אנשים.
אבל במקרה הזה, זה אמר המעוט
לפגוע במקומות הקדושים לאסלאם
ממש במרכז העיר.
איך זה אפשרי?
ובכן, כאן בפטרה, יש תכונה ייחודית.
לפטרה היו חומות עיר, ב בצפון ובדרום,
חומות העיר חצו את העמק.
אבל בצפון, חומות העיר לא הלכו
כל הדרך לקניון,
כי היה נחל מים רצים לאורך הקניון.
אני מאמין שהסורים הביאו את המעוט שלהם
במעלה מסלול הנהר היבש, ממש למקום
היכן שהם יכלו לטלטל פנימה סלעים לב ליבה של העיר,
פוגע בכעבה ו המקומות הקדושים לאסלאם.
ארכיאולוגים מאוניברסיטת בראון
חופרים כאן בפטרה שנים רבות.
הפרויקט שלהם היה לחפור את מה שידוע
כאזור המקדש הגדול.
כפי שהם חשפו את בית המקדש, דן נדהם
למצוא ראיות שתמכו בתיאוריה שלו.
אחד המעניינים תכונות של בניין זה
זה שאנשים בנו הגנות כאן מפני התקפה.
ראה, כאן בזה בפתח, הם סגרו אותו
כדי שיוכלו להגן על עצמם.
זה קרה מתישהו אחר כך רעידת האדמה של שנת 551 לספירה.
אנחנו יכולים לתארך את ההגנות של כאן ליד הרעפים
שהיו בשימוש ב בניית ההגנות הללו.
עם זאת, אין קרבות מתועדים
בפטרה בתקופה זו.
אז אנחנו יודעים שזה קרה במהלך שנות היסוד של האיסלאם.
אבל זו לא הראיה היחידה שיש לנו.
במהלך החפירות, הארכיאולוגים
חשפו למעלה מ-400 אבני בליסטראות.
האבנים האלה קבורות בערך במקום הנכון
בדיוק בזמן הנכון.
זוהי אינדיקציה חזקה ביותר
שהקרב התרחש כאן,
וכי הקעבא המקורי הראשון
היה קרוב למיקום הזה.
אז האיסלאם היה מפולג
בין המסורתיים והרפורמים.
המסורתיים התפללו לכיוון פטרה בירדן,
והרפורמים התפללו לכיוון מכה בסעודיה,
ואחרים בכוונה בחירה בנתיב ביניים.
איך הם הלכו אי פעם לפתור את הדילמה הזו?
פטרה, עיר הבכי, סבל מאסון קטלני.
רעידות אדמה עצומות הרעידו את אזור פטרה,
להרוס מבנים, מקדשים ובתים.
הנזק היה כה חמור עד שה העיר מעולם לא נבנתה שוב.
הראיות לכך הראשון כעבה איננו עכשיו.
אבני המעוט הרסו הרבה ממנו.
אבן צובאיר השמיד את השאר.
בשנת 713, רעידת אדמה הרסה את הסכר
שמסיט את המים מסביב לפטרה,
אז מדי שנה, מי שיטפונות נשטפו
כל ראיה שנותרה.
אז עם הזיכרון של פטרה מתפוגגת מהעין,
כותבי הימים של ההיסטוריה האסלאמית,
כותב כ-150 שנה מאוחר יותר,
לעולם לא יזכיר את זה בשמו.
עם הזמן, הזכרונות משני המקומות הללו
התמזג לאחד, זה של מכה בערב הסעודית.
מעתה ואילך, כל ה-Qiblas יצביעו לכאן.
זה היה רק ​​עם הכלים הארכיאולוגיים המודרניים,
תמונות לוויין, ואת האינטרנט אפשר את הרשת
של היסטוריונים, אקדמאים ו חוקרים ברחבי העולם
להתחיל להתאחד תמונה אחרת.
על מנת להבין את האירועים
שהשפיע על כתיבת היסטוריה אסלאמית,
אנחנו צריכים להכיר כמה דברים.
ראשית, זו האמונה שלי היה ואקום ספרותי
באימפריה האסלאמית הקדומה נוצר על ידי מוסלמים קנאים
שהרס ספרים וכתבי יד,
כתובות מחוקות,
שרפו ספריות,
והרס את כל הספרות חוץ מהקוראן,
שהיה בעיקר ביטים ו חלקים ממה שאנשים זכרו
מהגילויים שמסר מוחמד.
ההרס הזה של הכתוב חומר על ידי הכוחות האיסלאמיים
תועד היטב.
ראיה אחת הוא מכתב משנת 640 לספירה
מהח'ליף לגנרל עמר,
מנהיג הצבאות המוסלמיים במצרים,
ששאל את הח'ליף מה עליו לעשות
עם אלפי כתבי היד שמצא
במחסנים באלכסנדריה.
תשובתו של הח'ליף תועדה
וידוע במשך מאות שנים.
לגבי הספרים אתה להזכיר, הנה תשובתי.
אם התוכן שלהם בהתאם
עם גילויי אללה,
אולי נסתדר בלעדיהם,
כי במקרה זה, גילויי אללה
יותר ממספיק.
אם, לעומת זאת, הם מכילים חומר
לא בהתאם גילויי אללה,
לא יכול להיות צורך לשמר אותם.
המשך אז והשמד אותם.
הסופר המוסלמי, אבן אל-קיפטי, מספר לנו שהספרים
חולקו ל- מרחצאות ציבוריים של אלכסנדריה
היכן שימשו להאכלת התנורים
מה ששמר על האמבטיות חמימות בנוחות.
הם אומרים שלקח שישה חודשים לשרוף
כל החומר האדיר הזה.
אוטיכיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול,
רשם שהיו 4,000 אמבטיות שקיבלו ספרים
מספריית אלכסנדריה.
שריפת ספרים זו, לעומת זאת,
לא התחיל במצרים,
אבל ארבע שנים קודם לכן בפרס.
צבאו של הח'ליף עומר נפגש עם צבאות פרס
בקרב קדיסיה בשנת 636 לספירה.
בתחילת ינואר 637, המשמר המתקדם המוסלמי
הגיע לפאתי קטסיפון,
והטיל מצור על העיר למשך חודשיים.
בסופו של דבר, העיר נפלה, והמוסלמים כבשו אותו.
במהלך הלחימה, הארמונות
והספרייה בקטסיפון נשרפו בכוונה.
בסופו של דבר, הספר היחיד שהצליח לשרוד
בערבה היה הקוראן המפואר.
כשזה מגיע להיסטוריה של הקוראן,
היסטוריונים נאבקו.
נראה שרוב הקוראן
נשמר בצורה בעל פה
במקום צורה כתובה.
ואילו הערבים היו משננים גדולים
והייתה לו יכולת לשמר את כל הקוראן,
החזקה של חומרים במסורת שבעל פה
סובל מכמה קשיים.
ראשית, הדיוק של הזיכרונות
של הפרטים המעורב חייב להיות מושלם.
במקרה של הקוראן עלו ויכוחים
על הפסוקים השונים, כיצד יש להציג אותם
ואם הם צריכים או צריכים לא להיכלל במכלול.
שנית, הבעיה של העברת ידע
מהלומד ועד לטירון
הוא לעתים קרובות צעד קשה.
במקרה של הקוראן, רוב הגברים
אשר שינן את האמרות של גם מוחמד היו לוחמים.
כפי שקורה לעתים קרובות, לוחמים מתים בקרב
והידע שלהם על הקוראן נספה איתם.
זה מומחש היטב בקרב יאמאמה
כאשר מוערך 450 גברים
מי ששיננו את הקוראן נהרגו.
הודהיפה בן אל-ימאן הגיע לעותמאן
בזמן שאנשי דמשק
ואנשי עיראק ניהלו מלחמה
לכבוש את ארמניה ואזרבייג'ן.
הודהיפה פחדה בגלל תושבי דמשק ועיראק
היו הבדלים ב קריאת הקוראן.
אז הוא אמר לעותמן, "אה, ראש המאמינים,
"הציל את העם הזה לפני שהם חלוקים ביניהם
"על הגילויים".
אז עות'מן שלח הודעה לחפסה ואמרה,
"שלח לנו את כתב היד שלך של הקוראן
"כדי שנוכל להרכיב חומרי הקוראן
"לעותקים מושלמים ו להחזיר לך את כתב היד."
חפסה שלח את זה.
אחר כך התיישבה קבוצת גברים ליצור
עותק חדש של הקוראן.
עותמאן אמר לשלושת אנשי קוריש,
"במקרה שאתה לא מסכים, תכתוב זה בניב קורייש,
"כי הקוראן היה מתגלה בלשון ההיא."
כאשר נכתבו מספר עותקים,
עות'מן החזיר את המקור כתב יד לחפסה.
עותמאן שלח אז כל מחוז מוסלמי
עותק אחד של מה שנכתב,
והוא מזמין את כל זה של החומר הקוראני,
כתוב בכתבי יד מקוטעים,
או אפילו בעותקים שלמים, שכולם ישרפו.
וכך נמשכה הבעירה.
הפעם, אפילו קוראני חומרים נשרפו.
אבל זה לא עצר את הוויכוחים על זה
מה צריך או לא צריך להיכלל בקוראן.
כשהגיעו הקוראנים החדשים במחוזות שונים,
אנשים טענו נגדם.
סעיד בן ת'האב אמר, "פסוק מסורת אחזב
"התגעגע כשהעתקנו את הקוראן,
"ונהגתי לשמוע את דברי אללה שליח מדקלם את זה.
"אז חיפשנו את זה ומצאנו את זה
"עם חוסימה בן תאב אל-אנסאלי".
חמישה או שישה עותקים אלה היו עכשיו
הקוראנים היחידים ב כל האימפריה המוסלמית.
פקודה של עות'מן לשרוף כל חומר הקוראן האחר
נסה למחוק את כל הקוראנים בכל מקום,
מלבד המעטים שהוחזקו על ידי מושלי המחוז.
למעשה, כולם לא מוסלמים ספרים נהרסו
ואז השמידו המוסלמים
כל הספרים והכתבים שלהם
למעט חמישה או שישה עותקים.
זכור, האימפריה האסלאמית בזמן הזה
נמתח מהאוקיינוס ​​האטלנטי
דרך המזרח התיכון,
כל הדרך לאפגניסטן,
ורק חמישה או שישה עותקים של הקוראן היה קיים
בכל אותם מיליוני קילומטרים רבועים.
לזה אני מתייחס מתי אני מדבר על ואקום ספרותי.
הרבה יותר מאוחר, ברגע שהעבאסים השתלטו
של האימפריה האסלאמית,
הם זיהו את הוואקום הספרותי הזה
והם יצאו לתקן את זה.
הבעיה הייתה שהם היו מעוניין להפיק
גרסה עבאסית להיסטוריה האסלאמית,
אז כל החומרים המיוצרים תחת שליטה עבאסית
שיקף את הגרסה הפוליטיקלי קורקט
מההיסטוריה העבאסית.
היסטוריות אלה ו
בערך 250 השנים הקודמות או יותר
נאספו, הועתקו והופצו.
אותם ספרים שנכתבו קודם לכן
או נהרסו או נערך על ידי כותבים מאוחרים יותר
שחשבו שמצאו בהם שגיאות.
תחת שלטון עבאסי, דתיים מסיביים,
מדעית ואקדמית בוצעו פרויקטים.
השליטים העבאסים עודדו התפתחות מדעית
זה לא רק יציג השנים הראשונות של האיסלאם
באור טוב, אבל גם יאשר
זכותם לשלוט באימפריה.
במהלך פרק זמן זה,
אנו מוצאים את ההיסטוריונים האיסלאמיים הגדולים
כתיבת החיבור על ההיסטוריה האסלאמית.
והם גם עורכים את החשבונות הקודמים.
למשל, מה שאין לנו של אבן אישאק
ביוגרפיה מקורית של מוחמד, בתור אבן חסם
ותיקנו העבאסים מה שקרא
שגיאות חמורות בחשבון המקורי.
לאחר עריכת אבן השאם,
שאר ההיסטוריונים האסלאמיים הגדולים
התחילו לכתוב את ההיסטוריה שלהם,
והם מציגים לנו היסטוריה אסלאמית
שהותאם כדי להתאים לדתיים שלהם
ותפיסת עולם פוליטית של העבאסים של ימיהם.
האם ייתכן ש המוסלמים היום הם קורבנות
של כיסוי עבאסי?
עשו העבאסים בכוונה להרחיק את המוסלמים
מתפילה כלפי ה מקום התכנסות אסור
בפטרה כפי שהקוראן מצווה,
ולגרום להם להתפלל לעבר הסלע השחור
מתגוררים כעת במכה?
האם מוסלמים עדיין קיימים הוטעה על ידי תעמולה עבאסית?
אני מאמין שהבמה הוכנה
כאשר מנהיגים מוסלמים מוקדמים התאספו יחדיו
פיסות הקוראן השונות.
הבעיה לא הייתה האוסף.
זה היה ההרס של כל דבר שמתנגד להשקפתם.
יש כאן פער גדול
בין המחשבה המערבית למחשבה המוסלמית.
במחשבה המערבית, כתבי היד המאוחרים יותר
פחות אמינים כמוהם הם עותקים של עותקים.
אנחנו צריכים לחזור לחומר המקור המוקדם
כי זה יותר מדויק.
מוסלמים, לעומת זאת, חושבים
כתבי יד קודמים פחות אמינים,
וכתבי יד מאוחרים יותר להחליף כתבי יד קודמים.
אפילו בקוראן, גילויים מאוחרים יותר
להחליף או לבטל גילויים קודמים.
ברגע שאתה מאפשר את הרעיון של ביטול,
אתה פותח את עצמך אליו לקבל כל מיני שינויים.
אם העבאסים התעסקו בהיסטוריה,
האם הם הגיעו עד כדי התעסקות עם הטקסט של הקוראן?
למשל, איך עשה ה שם מכה להיכנס לסורה 48?
אבו בכר, יורשו של מוחמד,
עשה את האוסף הראשון של חומר קוראני.
אותמן, שהגיע בעקבותיו אותו, השתמש באוסף הזה
ולאחר מכן הוסיפו לו.
ההיסטוריונים אומרים לנו את זה אפילו
לאחר שעותמאן חיבר את הקוראן שלו,
אנשים זכרו עוד פסוקים
שמוחמד חשף.
בכל פעם שקוראן חדש יצא,
הוא הוגדר כקוראן השלם ביותר.
הקודמים היו בסדר,
אבל החדשים יותר היו שלמים יותר
עם עוד גילויים בהם.
האם העבאסים הוציאו קוראן שלם אפילו יותר
שהכיל אזכור של מכה?
היום, יש לנו הרבה כאלה הקוראן הקופי העבאסי
במוזיאונים מאיסטנבול ועד.
הקוראנים האלה משתמשים בכתב הכופי
הומצא בעיר כופה.
אבל מה לגבי קוראנים קודמים כתוב בתסריטים אחרים?
חיפשתי ברבים מהמוקדמות
כתוב קלף קוראני בתסריט קדם-Kufic.
זה לא אמור להפתיע
שאף אחד מהחומר הקדם-קופי
כולל פסוקים על השינוי של הקיבלה
או העיר מכה.
היסטוריונים קראו לי תיגר
שאני מנסה לשכתב כל ההיסטוריה האסלאמית.
אני מבטיח לך שאני לא מנסה לעשות את זה.
אני מציע רק שינוי אחד קטן.
לפני זמן רב, עיר הקודש של האיסלאם כונה בקה.
אני מאמין שהשם הזה היה משמש עבור העיר פטרה.
לאחר רעידות אדמה חוזרות ונשנות הרג אנשים רבים,
לאחר שעבר אבן צובאיר האבן השחורה למכה,
סופרים היו צריכים לעשות רק שינוי אחד קטן
לכתיבה האיסלאמית.
בערבית כתוב בקה כך.
קל מאוד לשנות את ה-Ba ל-Mim.
צפה שוב.
זה כל מה שנדרש.
זה כמעט בלתי ניתן לזיהוי לקוראים מאוחרים יותר.
עשו הסופרים העבאסים לתקן התייחסות קודמת
לבקה בקוראן, ולהפוך את זה למכה?
אני מאמין שכל הראיות
מצביעה על פטרה כמי שקיימת העיר העתיקה בקה,
המקום המייסד של האיסלאם.
כל המסגדים של ה המאה הראשונה של האסלאם
להצביע על האסור מקום התכנסות בפטרה,
וכל התיאורים מתאים לפטרה, לא למכה.
מוסלמים מקבלים הדרכה בקוראן
להתפלל לקראת ה מקום התכנסות אסור.
הקוראן לא אומר כלום על הסלע השחור.
ברור שלמרות
המחקר של דן גיבסון הוא מושרש בהיסטוריה האסלאמית,
ויש לו חיבה גדולה עבור העולם הערבי,
התיאוריות שלו יהיו מאתגר את המוסלמים.
כדתות ברחבי העולם נמצאים בביקורת גוברת
כדי להוכיח את אמיתות מוצאם,
כל הדתות צריכות לשקול מחקר רציני
הם עשויים להתקשות.
האיסלאם צריך לשאול אם זה אפשרי
שלמעלה ממיליארד אנשים
הוטעו על ידי תעמולה עבאסית
לגבי איך ואיפה הדת שלהם התחילה.
ואם זה נכון, מה יש לכך השלכות
למוסלמי הממוצע היום?