Gvatemala je država u Americi središnji smješten u južnom Meksiku.
Stanovništvo zemlje raste na 14 milijuna stanovnika.
Velika većina ide ravno dolje Maja i Indijanaca znali sačuvati
svoj jezik, svoje običaje, svoj folklor
a posebno njihove nošnje bogata bojama.
Gvatemala je država koja ima puno toga za ponuditi.
Arheološka nalazišta, stoljetna sela,
raskošni krajolici, također brojni ostaci španjolskog osvajanja.
Klima je tropska, iako umjerenija na nadmorskoj visini, većina velikih gradova,
nalaze se na jugu. Među njima, Antigua Guatemala.
Antigua Guatemala je drevna glavni grad Kraljevine Gvatemale.
Poznato je po svojoj arhitekturi kolonijalnom u baroknom i renesansnom stilu.
Osnovan od strane Španjolaca u 1543, grad je u to vrijeme bio priznat kao 3
najljepši grad u španjolskoj Indiji. U centru grada,
Glavno mjesto gdje dolazimo rashladiti se u hladovini drveća,
nalazi se fontana sirena, nacrtana u 18. stoljeću
projektirao arhitekt Miguel Porras.
Ovo mjesto je uživalo prestiž borbe s bikovima i turniri.
Tu su i pogubljeni osuđeni.
Okružen vulkanima Agua, Acatenango i Fuego u središtu zemlje,
Antigua je bila nekoliko puta razoren potresima.
Sama katedrala San José ima nekoliko puta obnavljan.
Sagrađena oko 1541., Crkva prvi put je srušen 1669.
zatim je obnovljena i posvećena katedrala 1680.
nakon razdoblja izgradnje koji je trajao 11 godina.
Katedrala je jedna od naj važno u Srednjoj Americi,
prije nego što ponovno bude djelomično uništena u poznatim potresima 1773.
Njegov je plan križni, ima 3 broda.
Različiti zaljevi lađa završavajući kapelama.
Španjolski arhitekt i kipar Martin Cantos, radio na obnovi
i ukras katedrale u najčišći barokni stil 17. stoljeća.
Skulpture i slike, zadržali svoj izvorni sjaj.
Osim katedrale, trasa središnje je obrubljeno elegantnim arkadama.
Vijećnica, čiji gradnja datira iz 1740. godine,
je malo oštećen od strane potresi 1773.
ali se dobro držao zahvaljujući svojoj čvrstoj struktura sastavljena od luka na 2 razine,
i ukrašena stupovima i svodovima.
Primaonica gradske vijećnice, podsjeća vrhunci povijesti grada.
Na trgu. Zgrade barok poprimi skvot izgled,
sposobni izdržati udarce.
Palača generalnih kapetana, nije iznimka od pravila.
Mnogo puta, grad je bio žrtva potresa,
na kraju će priroda doći na kraju španjolskog grada,
zatrpan pod ruševinama od potresa 1773.
Tako je grad sačuvan njegov izgled u to vrijeme.
Antigua je nedvojbeno najljepši grad u zemlji.
Sve dolazi od draži ruševina koje nastaviti živjeti ovdje od potresa,
ulična fantazija loše prilagođeni popločnici,
i obrubljen časnim rezidencijama kolonijalna, s cvjetnim terasama.
Vjerske i državne zgrade, ne predstavljaju cjelinu
španjolska kolonijalna arhitektura, koje također nalazimo
u privatnim kućama, više ili manje luksuzan.
Iznimna stranica kojom dominiraju veličanstvena masa vulkana.
Zimi, svjetlo koje se reflektira na šarenim zidovima kuća
je velike čistoće. Plan grada,
i kao mnogi gradovi kolonijalisti Latinske Amerike,
sastavljene od ulica koje sijeku pod pravim kutom.
San Francisco je vrhunska crkva tipično za španjolsko-američki barok,
sa svojom fasadom od velikih tordiranih stupova, između kojih se ugnijezdilo 16 svetaca.
Sagrađena je u 16. stoljeću.
Prva kapelica bila je ozbiljno oštećena 1565.
i sljedećih 10 godina prikupljene su donacije za izgradnju
novo svetište koje se nalazi uz njega.
Neki dijelovi ove konstrukcije su možda jedini u Antigvi,
koji potječu iz 16. stoljeća. Kapela i klaustar samostana,
prošireni su tijekom 17. stoljeća,
potresi, obavili svoj posao.
Ovdje je fontana u vjerskom dvorištu.
Samostan San Francisco je postao važno vjersko i kulturno središte
za cijelu regiju. Teologija, pravo, filozofija,
fizika i matematika, tamo su učili.
Učilište je također promoviralo slikari kolonijalnog doba.
Na mjestu se nalazi grobnica brata Santo Hermano Pedra.
Bio je sveti Španjolac i misionar, koji je živio u 17. stoljeću.
Zvao se Saint-François Asiza u Americi,
i govorilo se da čini čuda.
Proglašen je blaženim i svetim i on je jedini gvatemalski svetac.
Antigua je često potresana, ali nikad potpuno poništen.
Svoju baštinu i svoju dušu, zaraditi rijedak šarm,
toliko rijedak da ga UNESCO ima klasificiran kao mjesto svjetske baštine.
Za Antiguu bi neki rekli: “ruševine, samo ruševine”.
Od ovih zgrada koje nisu nije preživio potres,
ostalo je nekoliko frizova, nekoliko skulpture koje su zanemarile pad,
kao da ljudi više žale katastrofa je prošla.
Nobelova nagrada za gvatemalsku književnost Miguel Angel Asturias je napisao:
“Telursko nasilje našeg kontinenta naučio nas je čari uništenja.
Rečenica ne može biti bolja odnosi se samo na Antiguu,
zapanjujuće mjesto gdje se ljudi okupljaju i uništeni samostani suprotstavljeni
i pregrađene, štukature crkve rasuto ili sa sjajnim zlatom,
svi ponosni svjedoci prošlosti i zaboravljena sjećanja.
Smješten nasuprot ruševinama katedrale,
Muzej kolonijalne umjetnosti poznat je po svojim izložbe arhitekture i slikarstva,
koji potječu iz 16. i 17. stoljeća.
Muzej je nastao godine staro sveučilište San Carlos,
osnovan na Antigui 1676.
Patio skriva vrhunsku raditi u štukaturama s nekim
ekspresivne i profinjene skulpture.
Muzej sadrži veliku zbirku umjetnost, slikarstvo, skulpture i namještaj.
Gotovo polovica stanovnika iz Gvatemale je majanskog podrijetla,
druga polovica je mješovita rasa, pozapadnjačena.
Garifunas, miješani Afrikanci, predstavljaju samo 2% stanovništva.
Španjolski je jedini službeni jezik u Gvatemali.
Međutim, Indijanci ne razumijemo svi to,
tada je Ustav dostupan u 4 najraširenija indijska jezika.
Samostan Santa Clara bio je osnovana 1699. godine od 5 redovnica.
Barokno južno pročelje crkve susjedna i bogato ukrašena štukaturama.
1. crkva samostana dovršen je 1705.
ali je uništena 1717. godine.
Danas sačuvani ostaci su oni iz 2. crkve,
a samostan dovršen 1734. godine.
Ruševine su od velikog interesa.
Ambulatorij klaustra prostrani dvokatni samostan,
sa svojim prekrasnim dvostrukim lukovima proporcije, fontana i dvorišta,
su lijepo mjesto za šetnju.
Ubrzo nakon osnivanja, samostan Svete Klare,
razvio u kompleks razrađene stambene prostorije za gotovo 50 časnih sestara.
Ali kad je ponovno pogođen zbog žestokih potresa 1773.
nalazište je na kraju napušteno.
Sakristija još uvijek ima prolaze skrivene i podzemne prostorije.
Nasuprot samostana je park Unije i njezinih javnih praonica,
gdje upoznajemo žene iz Antigue koji im peru rublje.
Među remek-djelima sakralna arhitektura,
jedan od najznamenitijih gradova Antigve, je Las Capuccinas.
Kapucinski samostan, dovršen 1736 pod vodstvom Diega De Porèsa,
glavni gradski arhitekt. On je jedan od najboljih primjera
samostana iz 18. stoljeća u Gvatemali.
Danas je očito djelomično u ruševinama.
Glavna religija u Gvatemala je katolicizam,
što predstavlja između 50 i 60% stanovništva,
ali mnogi elementi od tamo su uvedene lokalne tradicije
formirati ono što zovemo sada majanski sinkretizam.
Dok je književnik Aldous Huxley posjetio zemlju 1933.
uočio je monopol sinkretizma Maya katolici u cijeloj zemlji.
Domoroci su miješali svoja uvjerenja predaka uvezenom katolicizmu.
Crkva El Carmen, dovršena 1728. je treći izgrađen na istom mjestu.
Njegovo glavno pročelje u baroknom stilu s trostruki par stršećih stupova
umjesto niša i svetaca, općenito prisutni na fasadama
crkve Antigve, potpuno je jedinstven.
Godine 1749. izgradnja samostana odlučeno je muško,
i luksuzne objekte crkve i klaustra La Merced,
završeni su 1767.
Njegova fasada je jedna od najljepših u Antigvi,
sa svojim složenim ukrasnim uzorcima, u bijeloj štukaturi na žutoj pozadini.
Crkva ima niske, zdepaste zvonike, sa širim lukovima i stupovima.
Drugačije od onih izgrađenih drugdje manje seizmičke zone Amerike,
tijekom istog razdoblja. Samostan prigrađena uz crkvu je uništena,
nakon potresa 1773. i nikada nije obnovljena.
Lik Nuestra Senora de la Merced,
flankiran je likom San Pedro Armengol,
s užetom koje ukazuje na njegovo mučeništvo.
Na vrhu stoji San Pedro Nolasco, utemeljitelj Reda.
Unutra častimo blaženika Djevice Marije od Milosti.
Spavaće sobe iza gospodara oltar i različite kapele,
su najstarije strukture de la Merced i potječu iz 17. stoljeća.
Crkva je izdržala potrese, a interijer je trezveno restauriran.
Hoteli i oltarne pale, potpuno pozlaćeni su apsolutno prekrasni.
U Mercedu se održava hodočašće, svake godine tijekom Velikog tjedna.
Ulice, tada crne od ljudi i obložena sagovima od cvijeća,
poprište su svakodnevnih procesija. Tako je Antigua ponovno rođena iz svoje prošle slave.
Cijeli samostanski kompleks San Jeronimo, je u ruševinama.
Ima atraktivne uređene vrtove koji rekreiraju viziju uma,
posebno oko središnje fontane.
Blokovi se čuvaju kakvi su bili nakon posljednjeg potresa.
To je vrlo ugodno i mirno mjesto,
koji uključuje klupe za odmoriti se u sjeni drveća.
Tijekom jutra je vrlo često pronaći kolibriće
leteći iznad vrta
Sada je vrijeme za odlazak otkrivanje zemlje Maja,
gdje se još vidi nekoliko ruševina kroz razna arheološka nalazišta,
uključujući i slavni grad Tikal.
To je u središtu stranice grandioznog divljaštva,
gdje se nalazi majanski grad Tikal,
mjesto odjeka koje je bilo naseljeno iz 6. stoljeća prije Krista,
do 10. stoljeća poslije Krista.
To je jedno od glavnih mjesta ove civilizacije.
Ruševine zauzimaju a površine 16 kilometara²,
a tamo ima više od 3000 građevina.
Oko velikog trga, srce Tikala,
postoji koncentracija izvanredne strukture,
uključujući hram broj 1 koji je amblematski spomenik mjesta,
a koji karakterizira arhitektonski stil.
Izgrađena oko 734. godine, piramida, koji je temelj hrama,
visoka je 47 metara i jedne stepenice,
vodio do samog hrama.
Pojavila se civilizacija Maja otprilike 1000 godina prije kršćanske ere,
i njegovo takozvano klasično razdoblje je između 200. i 700. godine.
Postklasično razdoblje, dolazi odmah nakon.
Uz zapadnu stranu glavnog trga, Hram 2 okrenut je prema hramu 1.
Također je poznat kao ime hrama maski,
a izgrađena je oko 700. god.
Visina mu je 38 metara.
Posvećena je supruzi suverena sahranjen ispod hrama broj 1,
portret kraljice bio je urezan na nadvratniku
koji se nalazi na vrhu svetišta.
Kao i drugi veliki hramovi Tikala, vrh svetišta je imao
3 spavaće sobe u nizu sa vrata poduprta nadvratnicima.
Za razliku od hrama 1, tamo nije pronađen nikakav ukop.
Vrh grebena otkriva erodirane skulpture maski.
Nalazi se sjeverno od glavnog trga, Akropola je cjelina
čiji počeci sežu u pretklasiku, oko -350 pr.
Dugo je služio kao nekropola vladara Tikala.
U središtu kompleksa je ukop pripisuje se utemeljitelju dinastije,
zatim na svakom kraljevskom ukopu, dodani su novi hramovi,
na vrhu starijih struktura.
U 9. st. po Kr., u post klasika, 43 stele i 30 oltara
tamo su podignuti od kojih su neki ugraviran hijeroglifskim tekstovima,
i izrezbaren kraljevskim portretima.
Na južnoj strani izgrađena su 4 hrama sada skriven u vegetaciji,
koji se suočavaju s velikim trg i hram 2.
Sjeverna akropola nastavila je primati ukopa tijekom razdoblja
postklasične, te 8 malih hramova piramide su grupirane oko terase.
Središnja akropola je ogroman kompleks stambena i upravna palača,
gdje su kraljevske obitelji Tikala a roditelji su im živjeli.
Kompleks se prostire na hektar i pol, sastoji se od 45 zgrada i 6 dvorišta.
Palača Maler je palača sa 5 katova,
je među zgradama najznačajniji od ovog ansambla koji,
poput sjeverne Akropole, rastao organski u razdoblju od 200 godina.
Stepenice, hodnici i vrata, povezati zgrade i mjesta.
Zidovi bi bili ukrašeni sa slikama jarkih boja.
Slijedeći nasip Tezer prema prema zapadu, dolazimo do hrama 3.
To je posljednji veliki hram piramida izgrađena u Tikalu.
Također je poznat kao ime hrama svećenika jaguara,
sagrađena je za vrijeme vladavine Sunca Crna, oko 810. CE.
Piramida doseže 55 metara visine, svetište na vrhu ima 2 sobe.
Južno od nalazišta, malo dalje, u bujnoj džungli,
je drugi najveći hram Piramida u Tikalu, hram 5.
Visok 59 metara, podignut je na oko 700. godine po Kr.
Glavno stubište je 20 metara široka i ima 90 stepenica.
Balustrade su široke 2,60 metara, popeti se cijelom visinom stepenica.
Svetište na vrhu piramide sadrži jedan mali komad,
dubine samo 90 cm.
Nedaleko je Place des 7 Temples s istoka obrubljen nizom hramova
gotovo isto tako, nego nizom palača.
To je suptilan splet između džungle i zgrada,
vrlo lijepo mjesto.
Ali Tikalov vrhunac se bliži kraju.
Iako jedan od najvećih gradovi klasične civilizacije Maja,
s brojem stanovnika koji premašuje uglavnom 50.000 stanovnika,
Tikal nije imao drugih izvora vode da rezerve koje su došle od kiše
prikupljeni i pohranjeni u 10 spremnika.
Nedostatak izvora, rijeka, jezera u neposrednoj okolini,
ističe nevjerojatnu činjenicu, izgradnja velikog grada,
samo vodom iz pohranjene sezonske oborine.
Ovo korištenje sezonskih oborina
učinio je Tikal ranjivim na dugotrajnu sušu
što bi, prema nekima, moglo
imati ulogu u kolapsu Klasična civilizacija Maja u 9. stoljeću.
Dalje, mjesto zaboravljeno Same Maje, Mundo Perdido.
Arheolozi su ga nazvali "Izgubljeni svijet", jer je okolna džungla dočarala
roman pisca Arthura Conana Doylea.
Visoka 30 metara i sa stepenicama na 4 strane, piramida izgubljenog svijeta,
na ravni vrh koji bi mogao poduprijeti izgrađena nadgradnja,
s kvarljivim materijalima, piramida koja datira iz tog razdoblja
kasna pretklasika, ili na početku naše ere.
Do 7. st. činila je najveća zgrada u Tikalu.
Ovaj izgubljeni svijet složena je struktura zatvorena, zbog udaljenog položaja,
ostao netaknut i netaknut kasnijim rastom
Tikala u klasičnom razdoblju.
Oni čine jedan od naj drevna središta okupacije Tikal.
Oblikuje se piramida sa svojim 3 male zgrade smještene na istoku,
set koji bi imao, astronomski značaj,
i bila je ukrašena maskama od štukature, koji predstavlja boga sunca.
Kao vidikovac iznad džungle,
piramida nas podsjeća da postoje tisuće drevnih građevina u Tikalu,
od kojih samo djelić od njih je pretresen,
jer stoljećima, ovaj grad, bio potpuno prekriven džunglom.
Ići stopama Maja, moraš ići na jug u Sayaxché,
grad od 50.000 stanovnika, na obalama rijeke Passion.
Grad je osnovan 1874. kako bi pružio stanovanje za radnike u šumarstvu,
i od tada raste. Iz mjesta Sayaxché,
pa morate uzeti mali čamac doći do jezera Petexbatún,
oko kojega se sve nalazi skupina arheoloških nalazišta
iz klasičnog razdoblja, uključujući onu iz Aguatece.
Ova regija je 1 biti napušten,
na kraju klasičnog razdoblja, oko 800. godine,
tijekom pada Mayanskog carstva.
Nalazište je otkriveno 1957. i arheološki nalazi
dali su puno informacija ovdje o propasti ove civilizacije.
Aguateca, dobrodošli smo od strane veličanstvenog Quetzala,
sveta ptica Maja, ugraviran na stelu.
Nakon ratova 761. godine neprestana koju Maje isporučuju među sobom,
vladari kraljevstva susjed Dos Pilasa,
došao osnovati 2. glavni grad u Aguateci.
Tada su se tamo sklonile elite Dos Pilasa Nakon pada njihova grada 761.
Mjesto, prirodno lako za obranu, bio je okružen sustavom palisada,
Duga 5 kilometara koja je štitila centar a također i poljoprivredno zemljište.
Unatoč svojoj prirodnoj obrani i ograde,
nalazište je zauzeto, uništeno i spaljeno.
Arheolozi pretpostavljaju da kraljevska obitelj je pobjegla,
ostavljajući predmete za sobom vrijednosti skrivene iza zida
na brzinu izgrađen. Bijeg ili smrt stanovnika,
nakon čega slijedi uništenje grada u plamenu,
ostavili domove onakvima kakvi su bili neposredno prije uništenja.
Na primjer, arheolog Takeshi Nomatta pronađen, nedaleko od kraljevske palače,
u ostacima kuće plemenitog karaktera,
brojni artefakti koji svjedoče o umjetničke aktivnosti majanske elite,
alata, minobacača u koja je smrvila pigmente,
i polugotove komade od žada.
Općinski dom je a struktura koja je otkrivena
i identificiran kao nedovršeni hram.
Vjeruje se da je još uvijek bio u izgradnji kada je grad
bio napadnut i napušten početkom 9. stoljeća.
Njegovo otkriće pružilo je vrijedne informacije
o majanskim metodama gradnje.
Moguće je da djelo ima bio organiziran u različite grupe,
kao što su krojači kamen u kamenolomima,
radnici koji podešavaju blokove klesani kamen na gradilištu,
zidari, gipsari kao i one specijalizirane za krimpovanje
kamenje sa žbukom i kipari.
Sve te trgovine radile su jedna pored druge, s arhitektima ili nadzornicima
koji je koordinirao razne zadatke.
Ovdje je lokacija i orijentacija njegovih ostataka,
navodi na vjerovanje da on bila Kraljevska palača.
Kuća za publiku i drugi politički skupovi.
Doista, važnost scena susret na majanskim slikama,
predlaže da određena okupljanja u kraljevskim dvorima,
bile su namijenjene javnosti.
I ovdje su iskapanja otkrila užurbani odlazak stanara mjesta,
nudeći nam mnoštvo trenuci života Maya zamrznuti tamo,
u ovim spaljenim strukturama.
Na zapadu, Rio Dulce,
je rijeka čija dužina ne prelazi 43 kilometra,
ali je produžetak najvećeg Gvatemalsko jezero, jezero Izabal.
Nalazi se izvorište rijeke na istočnom kraju jezera,
nakon što ga pređe, doseže na kraju svojih 43 kilometra,
Karipsko more i Atlantski ocean,
na razini grada od Livingstonea do ušća.
Da stignem do Livingstona, nema 36 staza.
Ili napravite a trag mačete
kroz gustu šumu, bilo ti dolazak brodom preko rijeke Rio Dulce,
ili izravno morem. Nema pristupa kopnenim putem.
Okolna tropska šuma i njegovih 60.000 hektara skriva džunglu,
u kojoj neki rastu od najljepših stabala na svijetu,
poput Ceibe, nacionalnog stabla i sveto ili mahagonij.
Šuma je također resurs značajna količina drva koja se koristi na gradilištu,
ili izvozi. Brbljanje tropskih ptica,
i krici majmuna drekavaca, brzo vas dovesti u raspoloženje.
Stanovništvo Livingstonea je sastavljen od Garifuna čiji su preci,
bio otet u Africi, od strane Španjolaca 1635.
Postoje i potomci mješovite rase Španjolski kolonizatori i Azijati.
Ovdje nema Indijanaca.
Livingston ima šarm tropski provincijski gradovi.
Grande rue je puna zanatske radnje,
kafićima i domovima iz kolonijalnog doba.
Građani se protive projektu ceste koja bi ih povezivala s ostatkom zemlje.
To bi poremetilo njihov miran život.
Idemo sada na jug, jezero Atitlan je zatvoreno jezero vulkanskog porijekla,
koji ispunjava veliku kalderu, krater, nastala tijekom erupcije prije 84 000 godina.
S juga je omeđen 3 velikim vulkani se igraju s oblacima,
vulkani San Pedro, Toliman i Atitlan.
Potonji, najviši, kulminira na 3.537 metara.
Jezero je najdublje u Americi centralno, dosežući 340 metara.
U ovom veličanstvenom kraju, s jezera se pruža prekrasna panorama.
Utočište mira daleko od naše svakodnevice.
Njegove su obale još uvijek utočište tradicionalna sela.
Santiago Atitlan je najviše veliki grad na obali jezera,
i Panajachel, najviše turistički razvijena.
Panajachel je stoga grad na visokoj nadmorskoj visini na rubu jezera, na gotovo 1600 metara.
Ima 11.000 stanovnika. Grad je privukao mnoge hipije
u 1960-ima, ali broj stranaca je pao,
tijekom građanskog rata, koja je završila tek 1996.
Od tada su se turisti počeli vraćati.
Prirodni rezervat Atitlan, nalazi se na periferiji Panajachela.
Tamo vidimo majmune i leptire.
Tamo možete ići na kanjoning ili, jednostavno planinarenje,
na stazama, u srcu prirode.
Ovdje, uranjanje u lokalni život Maya Indijanaca je ukupno.
Sela uz jezero su mirna vrlo prožet tradicionalnom kulturom.
2 različite etničke skupine dijele regiju.
U 16. stoljeću, tijekom razdoblja španjolskog osvajanja Gvatemale,
rub jezera bio je poprište a bitka u kojoj su španjolski
manipulirao stranke jedne protiv drugih drugi da uspostave svoju moć.
Calle Santander, najviše važno od Panajachela,
je dom nekima najboljih ponuda u gradu.
Na ovim plodnim mrijestištima,
12 indijskih sela zbijeno jedno uz drugo gdje se govore najmanje 3 jezika.
Svatko se oblači u svoje boje prema predačkim motivima, simbolizirajući
klanovi, filijacije, lojalnosti.
Ima ih skoro 250 Kroz cijelu zemlju.
Prema rivi, nekoliko komedora, i restoran s prekrasnim pogledom na jezero.
Panajachel je početna točka koji opslužuje sva područja oko jezera.
Pa evo, putujemo brodom.
Autobusa nema i svatko ima svoj brod, neočekivana Marina.
Ako tropske čari, želimo da bi vidio najljepšu, moraš rano ustati.
Na obalama jezera Atitlan,
ranih jutarnjih sati pošteđeni su od oblaka,
a svjetlo je vrlo precizno.
Svaki dan je krug neprekidni brodski autobus koji počinje,
i s pontona, možemo otići na izlet u posjet vulkanima.
Ovdje smo u srcu gvatemalska Sierra Madre,
gdje dolazi do sudara kontinentalnih ploča
napravio a prekrasan ražanj vulkana.
33, od toga 3 mirna nedavno izbio.
3 vulkana koja graniče kaldera jezera Atitlan,
su složeni stratovulkani uzastopnih slojeva.
S više od desetak erupcija zabilježeno između 1469. i 1853.
datum posljednje erupcije, vulkani imao relativno visoku aktivnost.
Zbog popularnosti područja,
drugi gradovi uz jezero, npr taj San Juan, počni sada,
razvijati zahvaljujući turizmu.
Neke trgovine prodaju tkani tekstil od strane lokalnih ženskih zadruga,
neki koriste boje prirodno poput mrkve ili tiota,
što je crveno sjeme koje se koristi u kuhinji, a bere se ovdje lokalno.
U gradu ih također ima nekoliko umjetničke galerije, lokalne također.
Ali 1. glavni specijalitet sela je tkanje.
Jer ovdje ljudi nastavljaju zarađivati
i nositi svaki dan njihovu tradicionalnu odjeću.
Tropska klima je umjereniji na visini.
Zemlja, prilično plodna jer je vulkanska, je glavni resurs Gvatemale,
čije je gospodarstvo opustošeno po ratovi su u biti poljoprivredni.
Ovaj sektor zauzima polovicu aktivnog stanovništva.
Kava, šećer i banane jesu glavni izvoz zemlje.
Kultura Maya je još uvijek vrlo prisutan u Gvatemali.
Stoga mnoge žene nose uvijek tradicionalna nošnja,
Cortez, Maya suknja, osam točno, košulja.
U tradiciji Maya, tkanje uvijek zauzimao važno mjesto,
danas za svoje potomke, odjeća odražava identitet
onoga koji ga tka, mjesto odakle dolazi,
obitelji iz koje potječe, ili čak mjesto koje zauzima u svemiru.
Santiago je iz drugog sela iz zemlje vječnog proljeća,
s lijepim drvenim kućama, i samo lutati ulicama,
vidjeti tkalce na poslu na komadima tkanina jarkih boja.
Ali zemlja je bila i često jest razoren prirodnim katastrofama.
U veljači 1976. nasilan potres je razbio korito jezera,
uzrokujući pad razine 2 metra vode u jednom mjesecu.
Godine 2007. drugi potres imao je suprotan učinak.
Od tada je razina podignut oko 8 metara,
vidjevši banke i ruševine domova.
Osim toga, regija je ozbiljno pogođen uraganima Mitch 1998.
i Stan u listopadu 2005.
I jezero je krhko, nema prirodnog izlaza.
Njegova ravnoteža počiva isključivo o doprinosima kiše,
i zahtijeva stalno praćenje.
Onečišćenje i smetnje uzrokovane čovjekom,
ugroziti ovaj krhki ekosustav.
Za njegovu zaštitu, kraj jezera je 1955. godine proglašen nacionalnim parkom.
Ako raj postoji, ne može biti daleko.
Još jedan posljednji pogled za vidjeti poprimiti oblik kao čarolijom
siluete vulkana koji podsjećaju čudno one piramide Maya.
Na istoku zemlje, kratki izlet nekoliko kilometara iza granice,
u Hondurasu, vodi nas do Copana.
Arheološko nalazište Copan nalazi se usred džungle.
Baš kao Tikal, Copan je drevni grad Maja,
koji je svoj vrhunac doživio u 7. stoljeće nove ere,
i bio je napušten oko 10. stoljeća.
Uvrštena je na popis Svjetska baština čovječanstva 1980.
Najljepši komad na mjestu Copan je svakako hijeroglifsko stubište
hrama 26, koji se nalazi samo južno od svečanog dvorišta.
Uzdiže se na više od 21 metar, to jest potpuno prekriven hijeroglifima.
Zahvaljujući interpretacijskom radu djelo, znamo da je njegova konstrukcija
započela je za vrijeme vladavine 13. kralja od dinastije Copan i bilo je gotovo
njegov sin Smoke Squirrel 755. godine.
Glifovi koji obrubljuju cjelinu su najduži poznati majanski tekst,
s preko 2200 dizajna uklesan u kamenu.
Nažalost, na 63 stepenice, pronađeno ih je samo petnaest
još na svom mjestu, uključujući 5 djelomično uništenih.
Ostali su se srušili, bili su proizvoljno premješteni,
Prilikom obnove zgrade 1935.
Portreti 5 prethodnih kraljeva Vjeverica dima, krase središte stubišta.
Na Grand-Placeu stoji oltar posvećen bog Kukulcán, pernata zmija.
Ovaj oltar je slika 2 glave kozmičkog čudovišta.
U skladu s ideologijom koja širi se u gradovima Maja
na početku klasičnog doba, politički autoritet
i vjerski autoritet spajaju.
Kraljevi Copana bili su božanski gospodari,
posrednici između ljudskog svijeta i nadnaravne moći.
Veliki spomenici nisu tada se prestao graditi.
Zapadno dvorište Akropole, kuće hram 11.
Zgrada je izgrađena za vrijeme vladavine Yaxa Paca,
16. i posljednji veliki kralj Copana u 8. stoljeću.
Arhitektonski doprinos ovog kralja ima bila jedna od najvažnijih u gradu.
Dizajniran je složeni Hram 11 biti portal za onaj svijet.
Ukrašena je lijepim skulpture zmijske glave,
a drugi s majmunskim izgledom.
Točno ispred oltara Q, je u potpunosti dešifrirana.
Sagrađena 755. godine, opisuje dinastička povijest Copana,
sa 16 članova dinastija koja sjedi prekriženih nogu.
Utemeljitelj prenosi žezlo snaga za Yax Pac.
Zapadna strana Akropole,
dostupna je kraljevska palača Yax Pac preko širokog monumentalnog stubišta.
Iznad nekoliko prednje strukture,
Yax Pac izgradio je a nova hramska platforma,
na koji je postavio nadgradnju od 2 kata do 4 vrata.
Nekoliko malih hramova, usavršio kompoziciju.
Dominirajući glavnim gradskim trgom, piramida Yax Paca i visoka 30 metara.
Ovo je posljednja gradnja ovog kralja.
Čudan izgled ove građevine je da, iz nekog neodređenog razloga,
piramida je podignuta iznad hrama prethodni, a da ga pritom ne uništi ili ošteti.
Najveće arhitektonsko dostignuće u Copanu je možda bio hram 22.
Ovaj hram je zamišljen kao uzor na primordijalna planina majanske kozmologije.
Na prvom katu nekoliko pojavljuju se kamene lubanje,
da simbolizira ulaz u podzemlju.
U ostacima hrama 18 možemo još promatrati reljefe koji predstavljaju
posljednji veliki kralj Copana, Yax Pac.
Hram 10 otkriva nam tehnika skočnog skoka,
koristili Maje u njihovoj konstrukciji.
U potrazi za strukturama najstariji pokopan od strane Maja
ispod novijih zgrada, arheolozi kopali tunele,
uključujući i Jaguare, ovdje predstavljene.
Stela D se nalazi sjeverno od Grande Placea.
Predstavlja važnog kralja dinastije, nazvan "18 Zečeva" 736. godine.
Ovdje je predstavljen pod crte ostarjelog boga.
Nekoliko mu je stela također pripisuje.
Stotine stela je bilo zabilježeno u zoni Maja,
uparen s malim oltarom, kao ovdje onaj od kornjače.
Stele B također predstavlja 13. kralj, alias 18 Rabbit,
po njegovom stupanju na prijestolje.
Kipari su imali a posebno mekan materijal,
vulkanski tuf i stele bile su isklesane u visokom reljefu.
Većina majanskih stela bila je vidno obojane svijetlim bojama
kao što su crvena, žuta i crna.
Stele su bile blisko povezane na pojam božanske kraljevske vlasti.
Oni su reprezentacija kralja Boga.
Mnogi od njih su dijelovi od vapnenca isklesan s nekoliko lica.
Oni predstavljaju suverena gledanog sprijeda, držeći u naručju svečanu šipku.
Glava je neproporcionalna prema na tijelo i noge su masivne.
I ovdje sa stelom, oltar čini par.
Ovaj je sferičan i savršen ukrašena tordiranim užetom.
Stele su orijentirane istok-zapad, tako da bude osvijetljen
po izlazećem suncu i zalasku.
Svaka stela prati svoj oltar, prikazuje boga kralja koji izvodi ritual,
tijekom koje on utjelovljuje božanstvo,
poput boga kukuruza na primjer, ili bog Chaac.
Copan je postao u 7. stoljeću jedan od najmoćnijih gradova Maja.
Ovo razdoblje odgovara vladavini 18 slike uključujući nadimak 18 Rabbit,
nastala je zbog pogreške u transkripciji.
Trgovina raste i hramovi se razmnožavaju,
uz ove velike praznike rituali koje organizira kralj,
oko samopožrtvovnosti i ljudske žrtve.
Ali Copanovo zlatno doba završilo je kada 18 Zec je bio zarobljen i žrtvovao se,
od drugog plemena, Maya.
Kraj dinastije, međutim, ne označava brutalni kolaps društva u Copanu.
Suprotno uočenom u drugim klasičnim majanskim gradovima.
Od 9. do 13.st. stanovništvo se tada polako smanjuje,
a grad je napušten.
Baš kao Tikal i Chichen Itza, arheološki park Copan u Gvatemali,
jedan je od najzanimljivijih pretkolumbovskim nalazištima.
Gvatemala nas uranja u srce kulture Indijanci u srcu svijeta Maja.
Njegova nacionalna valuta je također quetzal,
koji se odnosi na svetu pticu,
od kojih su Maje koristile dugu repno perje kao luksuzni predmet.
Većina zemlje je divlja, netaknuta, autentična,
i šarene kolonijalne gradove podsjetite nas da je Pedro de Alvarado,
španjolski konkvistador, brutalno uništeni i pokoreni,
naroda Maja u Americi središnje između 1523. i 1527. godine.
Gvatemala je također dom izvanredna mjesta
kao jedan od najljepših jezera u svijetu, jezero Atitlan,
okružen svojim savršenim stožastim vulkanima.
Zemlja u kojoj je dobro krenuti.