Denne video er bragt til dig af Icogni. The 3R's: reducer, genbrug, genbrug er
blevet boret ind i vores hoveder som vejen frem mod en bæredygtig fremtid.
Plastindustrien fokuserede stærkt på at sælge os, at genbrug var den perfekte løsning på
plastikaffaldsproblemet. Alligevel har plastgenbrug vist sig at være ... skrald. Bogstaveligt talt.
Faktisk er det meste af det plastik, vi har produceret indtil nu, endt på lossepladser,
eller endnu værre, i den mad, vi spiser hver dag. Betyder det, at genbrug er en fidus? Eller er der en vej
frem, der ikke vil spilde vores tid, når vi genbruger affald? Der er nogle interessante innovationer, der
kan hjælpe med at løse noget af problemet. Lad os se, om vi kan træffe en beslutning om dette.
Jeg er Matt Ferrell ... velkommen til Undecided.
Hvis du er noget som mig, er det sikkert en anden natur at indsamle alt dit plastik- og
papiraffald hver uge til den genbrugsspand, du lægger ud på kantstenen. Det er det mindste, vi kan gøre for at
hjælpe med at holde vores kvarterer, jord og oceaner rene. Derfor steg mit vredesniveau
et trin, da jeg lærte detaljerne om, hvorfor og hvordan plastgenbrug rent faktisk ikke virker. I 2017 gennemførte
forskere en analyse af al plastik, der nogensinde er fremstillet på verdensplan. Baseret på deres resultater,
fra 2015, var kun 9% af det blevet genbrugt. For at forstå, hvorfor og hvordan vi fik solgt
denne dårlige vareliste, lad os tage et skridt tilbage i tiden for at se, hvor det hele startede.
I 1970 gik 20 millioner amerikanere på gaden for den første Earth Day, hvilket markerede begyndelsen på
miljøbevægelsen i USA. Folk protesterede mod arven efter et århundredes
forurenende udvikling. Plastindustrien var en af ​​de nye onde skurke, som
miljøbevægelsen var målrettet mod. På grund af presset kom Big Plastic med en løsning. Samme år
sponsorerede Container Corporation of America en konkurrence i hele USA for at designe et symbol, der repræsenterer
og opmuntrer folk til at genbruge. Konkurrencen var åben for gymnasieelever og universitetsstuderende,
og vinderen designede det, vi alle kender som genbrugssymbolet. Så snart plastikgiganterne
indså styrken af ​​dette symbol, genbrugte de det som en del af en greenwashing-strategi. I 1988
introducerede Society of the Plastics Industry 7 Resin Identification Codes (RIC'er).<sup>,</sup>
Du kan finde et af disse 7 mærker i bunden af ​​en vandplastikflaske
eller yoghurtbeholder, som identificerer den anvendte harpiks i sin konstruktion.
Så hvad er der galt med det? Mens kun 2 af disse harpikser kan genbruges, var RICs design
utroligt lig genbrugslogoet. Ikke ligefrem et uheld. Det var et beskidt trick at mudre
vandet og fylde det med plastik. Da ASTM International ændrede RICs design lidt,
var det for sent. Efter 25 år var den visuelle forbindelse mellem RIC'er og genbrugssymbolet
allerede blevet cementeret i vores sind. Og det link ser ud til at være lige så holdbart, som plastikken er.
I 2019 interviewede Consumer Brands Association 2.000 amerikanere, og to tredjedele af dem
troede, at de kunne genbruge ethvert produkt, der var forsynet med et RIC. Ironisk nok
forårsagede denne fejlfortolkning spredningen af ​​en ødsel praksis kendt som ønske-cykling,
hvilket betyder, at du genbruger noget, selvom du ikke er sikker på, om det er genanvendeligt.
Men dit genbrugsønske går muligvis ikke i opfyldelse ... i stedet forurener nogle af disse materialer
plastgenbrugsstrømmen, hvilket betyder, at du vil forårsage problemer på materialegenvindingsanlæg (MRF'er).
Det er der, operatørerne skal bruge tid på at sortere affald fra genbrugsstrømmen, og de kan
i nogle tilfælde blive nødt til at lukke fabrikkerne ned. Grundlæggende gør dette processen langsommere og dyrere.
Det betyder, at for at spare tid og penge, vil mere plastik finde vej til lossepladser eller forbrændingsanlæg.
Bortset fra RIC-image association-tricket brugte olie- og gasselskaber millioner på at fremme genbrug,
selvom de tvivlede på den praktiske anvendelse og økonomiske levedygtighed,
ifølge en NPR-undersøgelse. Det skyldes, at genbrugsplast har en lavere kvalitet og alligevel en højere
pris sammenlignet med dets jomfruelige alternativ. Faktisk, udover at være svær at implementere,
nedgraderer genbrugsprocessen plastkvaliteten. Et plastikprodukt kan genbruges op til maks
. 3 gange, og du skal stadig snige jomfru plastik ind i blandingen ved hver cyklus
for at kompensere for kvalitetsforringelsen. Ifølge 3 tidligere topledere interviewet af NPR var
genbrug blot et smart træk for at udskyde plastikforbud og blive ved med at sælge deres fossile brændstoffer.
Inden jeg kommer til, hvad der ændrede sig med genbrug, og hvad der kan gøres ved det.
Der er en anden industri, der også gemmer sig i skyggerne og bruger smarte taktikker til at
drage fordel af os alle. Og det er datamæglere og vores privatliv. Jeg vil gerne
takke dagens sponsor, Icogni, som kan hjælpe dig med at få noget af dit privatliv tilbage.
For nylig har jeg tilmeldt mig et nyhedsbrev fra en virksomhed, jeg vil ikke nævne hvem,
men efter jeg gjorde det, så jeg en stor stigning i antallet af salgsfremmende e-mails, jeg modtog
fra virksomheder, jeg aldrig har hørt om. Og det er fordi de solgte mine oplysninger til en datamægler.
Jeg har også fået mine oplysninger lækket gennem databrud, som den fra Target for et par år siden
, som kan ende de samme steder. Jeg er sikker på, at du også har oplevet det.
Incogi kan hjælpe med dette. Vi har ret til at anmode om, at datamæglere sletter vores oplysninger,
men det kræver meget tid og kræfter. Jeg tilmeldte mig Icogni, gav dem den juridiske ret til at arbejde på
mine vegne, og så … lænede mig bare tilbage og slappede af. Du vil se opdateringer på din konto for, hvilke
datamæglere de også har sendt juridiske anmodninger om, og hvilke der har efterkommet. Det kunne ikke være nemmere.
Hvis du vil tage noget af kontrollen tilbage omkring, hvem der har adgang til dine personlige
oplysninger, så prøv Icogni. De første 100 personer, der bruger koden UNDECIDED på linket nedenfor
, får 20 % rabat på Incogni. Tak til Icogni og til alle jer for at støtte kanalen.
Nu tilbage til det, der ændrede samtalen omkring plastgenbrug.
På trods af deres pseudo-grønne markedsføringsindsats, kan plastindustrien ikke
længere skjule genbrugets fiasko. Og jeg taler ikke kun om Great Pacific
Garbage Patch (GPGP), hvor plastik er blevet samlet i et område dobbelt så stort som Texas.
Genbrugsspørgsmål blev sat i rampelyset, da Kinas nationale sværdpolitik skar kraftigt ned
på importen af ​​verdens genbrugte plastik i 2018, som faldt med 99 % sammenlignet med 2017.
Dette snit kastede en enorm abenøgle ind i verdens "genbrug"-system,
fordi USA og andre højindkomstlande havde eksporteret 70 %
af vores genbrugsplastik til Kina. Vi betaler stadig prisen for denne reduktion fra Kina,
da de gennemsnitlige husstandsgebyrer for genbrug nu er 11 % højere, end de var i 2018.
Jeg kan allerede høre dig … hvordan i alverden sendte vi vores genbrugte plastik hele vejen til
Kina? Det korte svar er, at det var en billig måde at få det ude af syne og føle sig mindre skyldig over det.
Lad os grave lidt i plastikbunken. Før Kina lukkede for plastgenbrugshanen,
sendte vi masser af MRF-restballer derover. I modsætning til højværdiaffald såsom
vandflasker, er disse bundter af plastikstykker ikke værd at sortere og genbruge i USA.
I stedet for at blive dumpet på en losseplads eller forbrændt, blev
resterende plastikballer læsset på en lastbil på vej til den nærmeste havn på den amerikanske vestkyst
, hvor et fragtskib sejlede dem over Stillehavet.
Hvordan tjente kineserne på vores lavværdiplastik? For det første overtrumfer Kinas eksport til
USA deres import, hvilket betyder, at kinesiske fragtskibe normalt forlader Amerika med en masse
ubrugt plads. Med andre ord var det billigt at bære disse baller til Kina. Det var bedre at
sende næsten værdiløs plastik ombord i stedet for at lade fragtskibet stå tomt. Oven i købet
oplevede kineserne massiv økonomisk vækst i løbet af de seneste år, hvilket drev efterspørgslen efter stort set
alle råvarer, inklusive genbrugsplast. Endelig kunne de stole på masser af lavtlønnede
arbejdere til at udføre sorteringen. Så hvorfor lukkede Kina deres grænser for vores affald? På papiret sagde Kina,
at den indgående plastik ofte var forurenet med farligt affald, hvilket skadede deres arbejdere
og miljø. Chancerne er, at den kinesiske regering, efter at have indregnet udgifter til sundhedspleje og miljøsanering,
indså, at vores affald ikke længere var umagen værd. Forestil dig det.
Nu hvor Kina afviser vores plastik, hvad sker der så? Mens andre udviklingslande
i Asien, som Malaysia, tog over, er det endelige resultat altid det samme. Som rapporteret af over
60 forskellige kilder, endte det meste af vores plastik med at gå på losseplads eller brænde
på grund af modtagernes dårlige affaldshåndteringsstandarder. Problemet er, at efter at have
stolet på Kina i så mange år, har vi ikke udviklet en indenlandsk genbrugsinfrastruktur.
Som et resultat er mange af vores indsamlings- og sorteringsoperationer netop ved at blive lukket ned.
Kommuner som Philadelphia henvendte sig til affalds-til-energianlæg, også kaldet forbrændingsanlæg,
som det eneste alternativ til deponering. Men selv når man bruger den bedste teknologi, kan
brændende plast frigive dioxiner og andre skadelige forurenende stoffer i luften.
Tilsynsmyndigheder forsøger dog at gentænke vores genbrugssystem. I juli sidste år var Maine
den første amerikanske stat til at vedtage en lov om udvidet producentansvar (EPR) for plastemballage.
Baseret på "Forureneren betaler-princippet" flytter EPR-politikken genbrugsomkostninger fra skatteyderne og
lokale myndigheder til emballagemærker. Udover at betale et gebyr skal virksomheder, der ønsker at sælge plastemballage
, udvikle genbrugsordninger og let genanvendelige produkter. Som rapporteret af
Extended Producer Responsibility Alliance hjalp EPR-programmer sine statsmedlemmer med at nå
plastgenanvendelsesprocenter på op til 68 %. Andre stater har regninger på bordet for at følge Maines føring.
Men sortering af genbrugsoperationer er kun en del af jobbet, da vi bliver nødt til at
skabe et Kina-uafhængigt marked for genbrugsplast. Det er lige, hvad Oceanworks markedsplads
forsøger at gøre. Sidste år var Amazonas af genbrugsplast den første virksomhed, der modtog
certificeringen Ocean-bound plastic (OBP) i Amerika. Som navnet antyder, er OBP plastik, der
var på vej til havet, men som ikke er nået dertil endnu. For at være mere specifik er OBP al den
plast, du finder på land eller vandveje inden for 50 km (ca. 30 miles) fra kystlinjen. Oceanworks
fokuserer på OBP, fordi det er billigere at indsamle, bredere tilgængeligt og har en bedre kvalitet
end plastikken, der har rådnet i vandet. Ved at sammensætte en forsyningskæde til OBP giver
Oceanworks kasseret plast et nyt liv. Deres samlere, der for det meste ligger i Sydøstasien
, opsnapper plastik, før det kommer ud i havet og forsyner producenterne med råmaterialet.
Derefter sælges de færdige varer på Oceanworks-markedet til mærker verden over. Som et resultat
reducerer virksomheden ikke kun havforurening, men de promoverer også værdifulde produkter lavet
af plastikaffald. Tøjtilbehør, tasker, hundelegetøj og endda en kortlæser er blevet lavet
af dette plastikaffald. Men Oceanworks er ikke den eneste, der reducerer efterspørgslen efter ny plast.
Ifølge Ellen MacArthur Foundation har adskillige mærker, herunder giganter som Nestle og
Coca Cola, bidraget til at øge mængden af ​​genbrugsplast i emballage med 60 %
mellem 2018 og 2020. Og dets optagelse forventes at vokse endnu mere som virksomheder har
forpligtet sig til at presse endnu mere genbrugsindhold inde i deres produkter inden 2025.
Det er klart, at plastgenbrug er et komplekst system. I sidste ende virker det, når
du kan tjene penge på det. Som jeg nævnte tidligere, afhænger dette af typen af ​​plastik.
I modsætning til restballer ser der for eksempel ud til at være et marked for PET-flasker af høj værdi
eller endda OBP. Så hvad med at genbruge andre materialer end plastik? Ifølge
Environmental Protection Agency (EPA), når vi kombinerer genbrug og kompostering af madaffald,
afleder vi 32 % af vores samlede kommunale faste affald (MSW) fra lossepladser.
Når man ser på forskellige typer affald, udgør papir og pap to tredjedele
af vores samlede genbrugskapacitet. Til sammenligning er plastandelen under 5 %.
Alligevel er der nogle alternative løsninger til plastgenbrug. Kan du huske 3R'erne, Reducer,
Genbrug, Genbrug, øreorm, der blev boret ind i vores hoveder? Vi bør flytte fokus mod det første
R, hvilket betyder at reducere mængden af ​​plastikaffald, vi skaber. I løbet af de sidste par år er
plastikfri materialer vokset som svampe ... bogstaveligt talt. Jeg har talt om dette i en tidligere
video. Ved at bruge svamperødder, også kaldet mycelium, kan du for eksempel skabe skum, der er mere
bæredygtige og billigere end polystyrenbaserede. Ecovative var det første firma, der spredte svampeemballagesporerne
rundt om i verden. At lave skum af svampe bruger 12 % mindre
energi og frigiver 90 % mindre CO2-udledning end plastproduktion. Du kan også smide det
i din baggårdskompost, hvor det bliver til jordnæringsstoffer inden for 45 dage.
Når vi flytter fra skoven til havet, kan vi høste endnu et plastikfrit materiale, der
har blomstret på det seneste. Tro det eller ej, men du kan bære algebaserede klipklapper.
En nystartet virksomhed har udviklet et fast bioskum ved at bage algeolie.
Skummet kan derefter bruges til at lave flip flops komponenter såsom fodseng og ydersål.
Når algefodtøjet er gået til slutningen af ​​dets livscyklus, smider du dem bare på en kompostbunke
. Efter 6 måneder vil du ikke se noget fodaftryk tilbage. Selvom de ikke forsvinder så hurtigt som
svampeemballage, vil de stadig gå væk fra miljøet meget hurtigere end traditionelle flip
flops lavet af ikke-genanvendeligt plastik. Jeg har også en video om algebaseret plast, hvis du er
interesseret. Apropos at få tingene til at forsvinde, så lavede Notpla usynlig emballage af tang.
Ikke alene kan du spise deres gennemsigtige poser, men de vil bionedbrydes i løbet af få uger.
Udover plastfri materialer er der biologiske måder at komme af med plastik.
Ironisk nok har plastikdumping forårsaget en positiv bivirkning. Jeg gætter på, at Darwin aldrig havde
tænkt på plastikspisende mikroorganismer som en konsekvens af sin evolutionsteori,
men det er dybest set, hvad der skete. Mange videnskabsmænd rundt om i verden har indset
, at visse mikroorganismer kan fordøje polymerer, som PET, til dets grundlæggende enheder.
Disse kan derefter upcycles til nye polymerer af højere kvalitet eller genbruges, som de er. For eksempel gik britiske og amerikanske
forskere sammen om at udvikle bakterielle enzymer, der spiser plastik. Tilbage i 2018 havde
videnskabsmænd allerede nedbrudt polyethylenterephthalat (PET) i dets to byggesten,
terephthalat (TPA) og ethylenglycol (EG). Mens EG har flere applikationer,
som frostvæske til biler, er TPA stort set ubrugeligt. Alligevel lavede den samme gruppe sidste marts et nyt
enzym, der elsker at gumle på TPA. Det er et plastikbrydende fremskridt, når man tænker
på PET som allestedsnærværende i fødevareemballage og tager 400 år at nedbryde. Et koreansk
forskerhold opnåede en lignende præstation i 2020. Men i dette tilfælde kombinerede de et PET-hungrende
enzym med mikroalger for at designe et fytoplankton, der nedbrød en kommerciel PET-vandflaske.
Det eneste problem med enzymer er, at de tilsyneladende kun virker inden for et snævert temperaturområde
, og deres opskalering kan stadig være langt væk. Alligevel lancerede det franske firma Carbios et
pilotanlæg i september sidste år for at demonstrere upcycling af PET-affald til nye PET-flasker.
Sandheden er, at genbrug af plast aldrig har fungeret. Det var bygget på en løgn. Og grunden
er, at bortset fra nogle få værdifulde genstande som plastikflasker, har det aldrig været rentabelt
nok. Mens tilsynsmyndigheder og private virksomheder forsøger at forbedre økonomien ved genbrugsplast
, tilhører fremtiden upcycling-metoder og plastikfrie materialer som svampe og
alger. Bortskaffelse af plastikforurening vil tage tid. I mellemtiden kunne vi ændre vores
indkøbsvaner ved at købe flere plastikfrie varer, når det var muligt. Derudover bør vi
kræve mere gennemsigtighed og ansvarlighed fra plastindustrien og politikerne.
Så er du stadig i tvivl? Hvad synes du er den bedste vej frem med genbrug? Hop ind
i kommentarerne og fortæl mig det. Og hvis du kunne lide dette, så sørg for at tjekke en af ​​disse videoer.
Tak til alle mine lånere og alle jer for at se med. Vi ses i den næste.