Bara dagar innan deras självmord den 30 april 1945,
Adolf Hitler och Eva Braun avslutade förstörelsen av alla deras arkiv.
Hitler ville inte lämna något efter sig.
Historiker trodde att de hade rådfrågat alla befintliga tillgängliga arkiv.
sjuttio år senare, tack vare Commandant Raymond Rose,
en fransk officer, nu avliden, och en privat samlare,
nya politiska och personliga arkiv
av historisk betydelse har avslöjats för första gången.
Dessa unika dokument nu in i mycket tydligare fokus
vissa avgörande ögonblick i Hitlers sista dagar.
Hur var stämningen i bunkern?
Hade Führern fortfarande hopp av en militär vändning?
Finns det några fysiska bevis
av affären mellan Hitler och Eva Braun?
När exakt gjorde han och hans följeslagare bestämmer sig för att begå självmord?
Hade Göring verkligen för avsikt att ta makten i rikets sista dagar?
Tredje riket har precis förstörts.
Berlin, Nazitysklands nervcentrum, är bara en ruinhög.
Det finns ingenting kvar av denna huvudstad
det i några år fick världen att darra.
Västerlänningarna skulle komma och ta i besittning
i deras ockupationszon i Berlin i juni.
Sedan fick de besöka bunkern.
Tusentals människor besökte,
sugen på en glimt vad sovjeterna kallade:
odjursdödaren.
Alla ville se var Hitler dog.
Först en procession av personligheter.
Sedan kom medlemmarna av de amerikanska, brittiska, franska,
och sovjetiska ockupationsstyrkor, alla kommer för att besöka bunkern.
Bland militärpersonalen som besökte bunkern
var en grupp franska officerare.
På eftermiddagen den 25 november 1945,
Kommendant Raymond Rose skrev in det som återstod
av Hitlers kansli, genom huvudentrén på Voss-Strasse.
De hade förberett sig för denna expedition.
Som deras kamrater före dem, de hoppades på att göra några upptäckter.
Kommendant Rose beskrev sitt utbrott
in i källaren av Hitlers sista högkvarter.
Han skissade upp tre kartor över sin resplan
och platsen där han hittade Führerns handlingar.
Allt som återstår av Führerns kansli
är väggarna och tomma rum belamrad med välta möbler,
fortfarande bär spåren av plundring.
Huset är öppet för alla som kommer.
I huvudhålet upplyst av elektriska facklor,
du letar efter en liten dold dörr, som leder till en åtta stegs trappa,
leder till en andra bredare trappa,
som leder till ett stort rum med fyrkantiga kolumner.
Även om det är underjordiskt är det här rummet inrett med lika stor omsorg som vilken ceremonisal som helst.
Sen längst ut av detta redan mörka rum,
du måste hitta en järndörr med väggblommor.
Öppna den och gå djupare under jorden, ner för en smal rak trappa
med exakt 26 steg.
Där kan man se en hemsk röra av uppåtvända stolar och bord.
Ljusvax, spår av brand vars ambition kvävdes.
Golvet är täckt av en otrolig massa av papper av alla slag:
administrativa brev, reskontra, anteckningsböcker som bläddras igenom av händerna
det i sju månader hade letat frenetiskt
för hemligheten att lyckan hade vänt sig till mig.
I det mest avlägsna rummet,
Jag hittade dokumenten som bekräftar att Hitler ville vara kvar,
vad som än hände, mästare, mot alla odds, även trots händelserna.
Den lilla franska gruppen gjorde en major historisk upptäckt utan att inse det.
Men mer än 70 år senare,
en fransk samlare, en entusiast för denna mörka sida av historien,
förvärvad kommendör Raymond Roses dokument.
Vid en punkt han tog upp dokumenten
som stod på en garderob och förde tillbaka dem.
Jag skulle säga att det var precis efter det som vi insåg
den historiska betydelsen av dessa dokument.
Så han bad om tillåtelse att behålla dem, som beviljades,
och han behöll dessa dokument hela sitt liv.
Jag tror inte att han hade fördelen av historisk efterklokskap.
För honom var det en mycket mer känslomässig handling
för på ett sätt han var en skådespelare i historien.
För att förstå det oöverskådliga betydelsen av de historiska dokumenten,
vi måste återkomma till historien av Adolf Hitlers sista dagar.
Mitten av april, med Röda armén inte mer än 100 kilometer från Berlin.
Resterna av den tyska divisionens, runt en halv miljon man och 900 stridsvagnar
höll på att retirera före den ryska ångvälten.
Över 200 kilometer, fronten gav efter.
Riket låg på knä,
och de allierade bombplanen misshandlade Berlin.
Var tionde dag medförde en räd under dagen av amerikanerna,
men varje natt, trakasserier av de brittiska myggorna.
Detta innebar att människor ständigt var under trappor och i källare,
upptagen med att ta sin tillflykt till härbärgen,
Hitler, som den andre 3 miljoner berlinare.
Så alla var utmattade.
Det är faktiskt därför britterna ökade räden.
Vid en punkt, bombningarna blev så stora
att han bestämde sig för att flytta ut.
Så han flyttade in i bunkern för gott.
För de desperata tyskarna, väntan på tragedins sista akt
verkade oändlig.
Radion sände den senaste direktsändningen av Berlins filharmoniska orkester,
finalen av Richard Wagners The Twilight of the Gods.
Hitler låste in sig själv i sitt skydd,
några hundra meter från Brandenburger Tor
under kansliets trädgårdar
i statsförvaltningsdistriktet.
Från denna bunker, han ledde de sista militära operationerna.
För en bättre visualisering av planerna till kansliet,
och Hitlers bunker, de har rekonstruerats i 3D.
Det som är känt som Führerbunkern byggdes på två plan.
Den första 1936 under del av rikets kansli.
Den andra våningen byggdes 1943 och 44, när det blev klart
att taktjockleken på 1,6 meter var inte tillräckligt för att göra motstånd
den mest kraftfulla Amerikanska och brittiska bomber.
Bunkern var en konstruktion av relativt små dimensioner.
Boyta hade offrats för robustheten.
Det var en helt enorm, betongformning.
Hitler ville vara säker att han kunde stanna i Berlin
och kontrollera händelser därifrån.
Han var alltid rädd att vara borta från Berlin,
förmodligen ända sedan försöket juli 1944
att störta den nazistiska regeringen samt mörda honom,
och Berlin skulle att vara centralmakten.
Hitler och Albert Speer, hans arkitekt och rustningsminister,
tänkte på allt för bunkern.
Führern var tvungen att kunna bo där en tid med sina vakter,
säker från alla luftangrepp.
[Tysktalat ljud]
I den här delen av bunkern,
Hitler hade planerat eller beställt ett utrymme, separat från resten.
En privat lägenhet med fyra små rum.
I den andra delen av bunkern Det fanns fler rum, men ingen sekretess.
Hitler hade reserverat tre helt små rum för sig själv,
och ett angränsande rum för sin älskarinna, Eva Braun,
med båda delar ett litet badrum.
Det fanns också ett litet mötesrum,
där två gånger om dagen Hitler skulle delta i möten
att se över den militära situationen med sina seniora rådgivare.
Bunkern var en källare begravd sju meter under jorden.
Särskilda justeringar gjordes för Hitlers bekvämlighet
och hans följe.
Det är uppenbarligen en dyster stämning.
Platsen i sig är helt dyster.
Betongformningsbunkern låg på vattenytan
av floden Spree, som rann i närheten.
Så det är en plats som ständigt sipprar ner.
Marken pumpas kontinuerligt, och det är kallt.
Det finns ett mekaniskt ventilationssystem,
och du kan höra fläkten hela tiden och det ger dig huvudvärk.
Det är verkligen en elak plats.
I den här inställningen, Hitler var inte på sitt bästa.
Han utfärdade motstridiga order.
Dr Morell, hans läkare,
gav honom en daglig injektion av glukos och vitaminer,
och han tog ett antal droger.
Någon av officerarna som såg Hitler vid den speciella tiden,
och jag har intervjuat ett antal av dem,
skakade när han kom tillbaka för att se vilket tillstånd han var i.
Hans händer skakade, han såg helt vit ut.
Han såg ut som om han var det åtminstone 10 till 15 år äldre än han egentligen var.
De var bestörta och också oroliga om hans mentala stabilitet.
Du kan se att han var väldigt nedsliten,
och faktiskt i det avancerade stadiet av Parkinsons sjukdom.
Han var böjd och släpade med fötterna, han kunde inte kontrollera sin vänstra arm.
Så han måste hålla den med höger hand på grund av den krampaktiga skakningen.
Hitler hade ett 30-tal anställda för att hålla bunkern igång.
Han betjänades av sina personliga vakter,
bunkerteknikerna, och kommunikationspersonalen.
Vad du har här är rikets sista sammankomst.
Med andra ord, Goebbels, som flyttade in sin familj i bunkern,
Bormann, den oumbärliga personliga sekreteraren,
och sekreterarna.
Mot Hitlers vilja,
hans hemliga följeslagare gick med honom i bunkern.
I den privata samlingen hittade vi
var två oerhört viktiga bokstäver från Eva Braun.
Här är originalen.
Det är första gången de visas, hennes två sista brev.
Den första är daterad den 19 april 1945,
adresserad till sin bästa vän, Herta Schneider, som stannade i Bayern.
Sekreterarna och Ishoot varje dag med handeldvapen,
och vi är redan så duktiga att ingen människa vågar tävla med oss.
Jag tillbringade nästan hela mitt liv inom det där flygskyddet.
Du kan föreställa dig hur svårt det är att sova.
Jag är dock väldigt glad att vara nära honom just nu.
Till slut, säger hon, ska jag stanna hos honom.
Det är Eva Brauns tragedin, att vara en extremt romantisk liten flicka
som var mycket yngre än han och som under hela affären med Hitler,
var bara rädd för en sak, att förlora honom.
Faktum är att hon försökte begå självmord i början av deras förhållande.
Hitler blev rädd och behöll henne.
Så för henne, det här, på ett sätt, formaliserar relationen,
det faktum att visa att hon kommer att finnas kvar vid hans sida till slutet.
Detta brev ger oss också viktig information på Hitlers humör
på tröskeln till hans 56-årsdag.
Det här brevet är intressant, eftersom det visar atmosfären i bunkern.
Vi kan fortfarande se en strimma av hopp.
Det går inte en dag när jag inte blir tiggd att ta sin tillflykt till Berghof i Bayern,
men hittills har jag alltid vunnit.
Idag är all kommunikation omöjlig,
men jag är djupt övertygad att allt kommer rätt igen,
och han är mer hoppfull än någonsin.
Men klockan 3:00 på morgonen den 20 april, en sorgsen siren hördes,
en siren som berlinarna inte hört förut,
en signal till alla att en ny prövning var på väg att börja.
Röda arméns stridsvagnar har setts i förorterna.
Den 20 april var verkligen ett nyckelögonblick symboliskt eftersom det var Hitlers födelsedag,
och när sovjeterna började invadera Berlin.
Så problemet för Hitler var om man skulle stanna kvar i staden eller fly.
Från den 20:e, det blev ett akut problem
som hotet av att vara omgiven ökade,
och den sista muren av trupper kollapsade.
Vad ska man göra?
Springa eller slåss?
Klockan 3.00 på eftermiddagen den dagen, Hitler gjorde sin sista resa utomhus.
Ovanpå bunkertrappan i kansliträdgården,
han fick födelsedagen önskemål från en SS-delegation.
Hitler fick särskilt en delegation från Hitlerjugend,
de yngsta reserverna i sin armé.
Det här var barnen som skickades in i frontlinjen
att dö för att försvara Berlin.
Han ville hedra och belöna de modigaste bland dem.
Hitlers vänstra arm greps av skakningarna.
Han skakade allas hand, klappa de unga på kinden
han skickade till deras död i pansarvärnsenheterna.
Den yngsta var 11,
åldern då barn bytte skola från junior till sekundär.
Han är väldigt liten, runt 1,4 meter, och han är i Hitlerjugenduniform.
Klockan 16:00, strax före militär briefing,
Führern fick födelsedagsönskningar från hans partis höga tjänstemän.
Himmler, Ribbentrop, Bormann, Dönitz, Keitel, Jodl,
Speer och Göring.
Alla hans trogna var där, gratulerar,
men Hitler accepterade allt mycket motvilligt,
som han var helt uppenbart inte på humör att fira sin födelsedag.
Jag tror att den 20 april, 1945
var nog en av de mest groteska födelsedagsfester man någonsin kan tänka sig.
Här hade du Göring den morgonen
som hade sprängt hans berömda slott Carinhall
för att säkerställa det ryssarna kunde aldrig få det,
och sedan alla hans plundrade skatter, bilderna och allt,
togs i en konvoj av Luftwaffes lastbilar ner i söder.
Sedan dyker han upp, och han kommer tillsammans med Keitel,
och alla andra nazistiska ledare.
De flesta av dem var förstås desperata att ha tillstånd att lämna Berlin
eftersom de visste att staden var dömd.
Många av dem försökte övertala Hitler att lämna, inte nödvändigtvis för att rädda honom,
men rent för att ge dem tillstånd att lämna sig själva.
Den dagen, hans älskarinna, Eva Braun gav honom en gåva,
ett signerat fotografi.
Vi hittade hennes present.
Det är ett exceptionellt stycke, aldrig avslöjat för allmänheten,
med en anmärkningsvärd historia bifogad.
I åratal efter kriget,
fotografiet och dess ram blev kvar hos Evas syster, Gretl.
Först när familjen Braun gjorde sig av med den,
gjorde en skarpögd amatör göra upptäckten.
Denna dedikation är det unika fysiska beviset
av Eva Brauns kärlek till Hitler.
Alla andra dokument, som deras personliga korrespondens,
förstördes under krigets sista dagar.
Hon ger honom ett dedikerat fotografi av sig själv i en silverram
som faktiskt bär hennes monogram, en klubba som designades av Albert Speer.
Bilden har följande inskription "Till min Führer, från din trogna, Eva."
Detta är mycket avslöjande av Eva Brauns mentalitet
och vad hon letar efter, eftersom hon inte använder hans namn,
utan snarare till "min förare", vilket innebär en politisk betydelse,
och mer speciellt, hon använder ordet trogen.
Det är en tid då alla börjar gå sin egen väg,
och hon vill markera hennes trohet mot Adolf Hitler
och det faktum att hon har kommit tillbaka.
Hitler tog emot gåvan från henne som hade följt med honom i hans mörkaste timmar.
Han hade vänt Eva Braun till en statshemlighet av den enkla anledningen
att han trodde att han, ledaren för det tyska folket,
kunde under inga omständigheter ta en hustru,
som det skulle driva alla andra kvinnor som ville vara med honom till förtvivlan.
På samma gång, han var skyldig sitt land,
till vad han ansåg begreppet i sitt land att inte ta en hustru,
och det var därför det blev en absolut hemlighet.
Han vägrade att söka skydd i Alperna, där elittrupperna var utstationerade.
Alla uppmanade honom att åka till Bayern, till den så kallade alpfästningen,
där stora befästningar och bunkrar hade byggts,
i regionen Obersalzberg.
Den tyska propagandan försökte övertyga de allierade
de höll på att skapa en alpin gömställe,
där fanatiska inslag i SS kunde hålla ut de allierade
länge ännu.
Inget av det fanns, det var bara en bluff.
Men det var propaganda som Eisenhower uppenbarligen trodde,
och det hade en stor militär inverkan som en stor del av de amerikanska styrkorna
sändes söderut mot München och Alperna istället för att gå österut.
Hitler visste att det inte fanns något alpint gömställe.
Han visste att han skjuter upp den onda dagen
och bestämde att det var bättre att dö i en iscensatt Wagnersk apokalyptisk scen
i Berlin omringad av sina sista trupper.
Speer hade gett honom idén,
en mycket filmisk idé att Götterdämmerung i Berlin,
skulle vara dramatiskt,
i Berchtesgaden,
det skulle inte ha några av samma dramatiska kvalitet.
Mot alla hans personals råd och de som står honom nära,
Hitler bestämde sig för att stanna i Berlin.
Seger eller död.
Hans sista strid skulle äga rum i hans huvudstad.
Födelsedagen slutade den kvällen med det sista allierade flyganfallet mot Berlin.
Tidigt på morgonen den 21 april,
för första gången sedan krigets början,
Sovjetiska artillerigranater regnade ner över den förbluffade staden.
Detta var scenariot som ingen hade planerat,
en kamp om Berlin.
Det var uppenbart att Hitler ville göra en slags uppföljare till Stalingrad.
Han mindes, liksom Goebbels, som han såg varje natt,
och som hela tiden påminde honom av detta prejudikat,
som så småningom en stor stadsstrid kan orsaka en vändpunkt i kriget.
Stalin, i samförstånd med Hitler, bestämde att symboliskt,
Att ta Berlin var vettigt.
Han som tog Berlin för eftervärlden och för evigheten
skulle bli den verkliga segraren över riket.
Efter beskjutningen, de olika sovjetiska arméförbanden
började omringa Berlin.
De var tio kilometer från centrum.
De första sovjetiska soldaterna in i centrum av den tyska huvudstaden.
Stalin döpte till Reichstag som ett symboliskt mål.
I detta skede av den ryska framryckningen, Hitler var ännu inte hans prioritet.
Dessutom sovjetiska underrättelsetjänster visste inte var Hitler var.
Han kanske redan har flytt.
Han var faktiskt där, några meter under jorden i bunkern,
försöker planera en motoffensiv.
Allt höll på att förändras från det ena ögonblicket till det andra,
och naturligtvis själva genomgångarna hantera krafterna
saknade ingen koppling till verkligheten.
Jag menar, Hitler tittade ännu en gång på kartorna,
sa att det är en armé, det är en division, eller vad som helst,
när de faktiskt bara bestod, ofta av väldigt få män.
Hållade i sin bunker.
Hitler hade fortfarande tre armékårer runt Berlin,
General Busses nionde armé i sydost,
Steinerenheten i norr
och 12:e armén sydväst om staden.
De hade inga pansarfordon, och inga pansarvärnskanoner.
Det var främst unga soldater, väldigt entusiastisk,
som var beredda att kämpa till slutet, men hade helt enkelt inte vapnet.
Tanken att på något sätt 12:e armén kunde ansluta sig
med den nionde armén som kommer från öst,
och gör en kombinerad motattack mot ryssarna
var återigen typiskt för Hitlers fantasi.
Hitler fortsatte att ge order,
som om dessa tre krafter kunde konstruera någon form av koncentrisk rörelse
som gjorde att de kunde kontrasurround de sovjetiska arméerna.
Ingen motoffensiv fungerade.
Tyskarna drog sig tillbaka i alla områden.
Hitler förstod inte varför trupper han flyttade på en karta
bröt inte igenom.
Den dagen, för första gången på evigheter,
Hitler tappade fattningen inför alla.
Han kastade ett raserianfall och ropade: "Jag ger upp, allt är förlorat, det här är slutet!"
Det var då alla omkring honom insåg att han inte hade någon lösning,
ingen plan, inget hopp, och att allt verkligen var förlorat.
Eva Braun delade sin förtvivlan med Hitler.
Hon beskrev det i detta exceptionella dokument.
Avslöjades också för första gången. hennes sista brev, skrivet den 22 april,
togs upp till sin bästa vän, Herta Schneider.
Det här blir nog mina sista rader, och mitt sista livstecken.
Jag vågar inte skriva till Gretl, så bryt det försiktigt till henne.
De bestämde sig båda för att begå självmord.
Det var redan mycket viktigt,
eftersom Hitler inte tillkännagav det till sitt följe den 22 april.
De skulle meddela det senare.
Hur som helst,
förklarade hon fullständigt i brevet varför båda var inställda på självmord.
"Jag ska skicka mina smycken till dig och fråga dig att fördela det enligt min vilja."
"Jag kan inte beskriva för dig vad jag känner"
"och vad jag lider personligen för Führern."
"Jag kan inte förstå hur allt kan bara sluta på detta sätt"
"men vi kan inte tro på någon Gud."
"Jag fruktar att slutet är nära, Jag ska dö som jag har levt."
"Håll det här brevet för dig själv tills du hör om vårt öde."
"Jag vet att jag frågar mycket av dig, men du är modig."
Hon säger att hon kommer att skicka sina smycken på samma gång
och ber henne se till att hennes vilja...
Hon hade gjort ett mycket tydligt, och mycket detaljerad vilja.
Hon bad henne se till att hennes vilja
avrättades ner in i minsta detalj.
Detta brev, testamentet, och Eva Brauns juveler
reste till Bayern samma dag.
Samtidigt, på kvällen den 22,
Hitler gjorde en förklaring till medlemmarna av hans personal,
som omfattade Görings representant.
Jag lämnar över tyglarna nu, det är över.
Min efterträdare kan se till det.
Göring kan göra det.
1939 och 1941
Marskalk Göring hade utsetts den potentiella efterträdaren genom dekret,
men för att kunna tillämpas,
de dekret som krävs Führerns underskrift
att göra dem officiella.
Hitlers ord rapporterades till Göring, installerad i Bayern,
där han hade tagit sin tillflykt med en del av sin personal
och en av hans rådgivare, Hans Lammers.
Försiktig, Göring, arvtagaren, var först tveksam.
Är Führerns dekret utnämnde mig till hans efterträdare 1939,
och igen 1941, är det fortfarande giltigt?
Har han utfärdat en annan sedan dess?
Lammers sa, "Nej, om det hade funnits en, skulle jag ha vetat."
"Så, det är fortfarande giltigt."
De undersöker det.
Han tänker på det och säger:
"Om Führern sa det och jag är nästa i raden"
"vad gör vi?"
Hermann Göring tog tid att tänka på det.
Han var sönderriven mellan hans storhetsvansinne
och möjligheten att begå ett stort politiskt misstag.
Han bestämde sig för att sova på den.
I Berlin fortsatte bombningarna.
I gryningen den 23 april, ta alla typer av risker,
Albert Speer, arkitekt och Hitlers krigsminister,
återvände till huvudstaden och släpptes in i bunkern.
Eva Braun var glad,
tänkte att nu hade hon klarat sig för att övertala Führern att lämna.
Hon hade tyvärr fel.
Hitler gjorde sin förmögenhet som arkitekt,
gav honom tillträde till statens högsta ämbeten,
men det krävdes mod att komma och ta farväl.
Hitler gav honom ett ganska coolt mottagande, men förstod.
Hitler var inte dum.
Han kunde se alla omkring sig räddade.
Albert Speer tog farväl till mannen han beundrade,
men hade också en bekännelse att göra, av sin egen olydnad.
Speer hade inte ansökt Hitlers fruktansvärda ordning,
kräver total förstörelse av rikets infrastrukturer
inför Röda armén och de allierade anlände.
Speer blev djupt sårad
som Hitler åtminstone inte visade honom lite mer tillgivenhet eller intresse
och visade inte ens något intresse när han erkände
till praktiskt taget en order, ett förräderi.
Här finner vi, i detta sista ögonblick,
ett eko av det speciella förhållandet mellan de två männen.
Speer ville berätta för honom.
På samma gång, han ville se en sista gång,
mannen som han kände väldigt starkt för.
Hitler såg kanske i Speer, en sorts son han aldrig fick,
vilket förklarar denna brist på reaktion, hans passivitet till vad Speer hade sagt.
Andra hade avrättats för mycket mindre.
Hitler lät honom gå.
På eftermiddagen den 23 april 1945,
Hermann Göring äntligen kommit fram till sitt beslut.
Han skrev till Hitler klockan 17:43.
"Fuhrer, håller du med, efter ditt beslut"
"att stanna kvar på din stridspost i fästningen Berlin",
"att jag ska ta ledningen av riket med fulla befogenheter",
"både internt och externt?"
Göring tänkte...
Han hade faktiskt redan gjort det ganska många kontakter
att försöka kickstarta fredssamtalen.
Göring ville bli sedd som mannen som skapade fred i Tyskland,
och han skickade ett telegram till Hitler i bunkern, där han sa,
att om Hitler inte hade visat några tecken av livet före 22:00 den 23 april,
Göring skulle ta det för att betyda han var ny kansler
och Hitler var inte längre i en position att utfärda kommandon.
Detta telegram och all följande korrespondens,
togs från dokument upptäckt i Hitlers bunker
av Commandant Rose.
Sammanlagt 13 originalbrev och telegram av historisk betydelse
som nu tillåter oss att exakt rekonstruera det sista, extremt spända utbytet
mellan Hitler och Göring.
Sedan skickade han ett andra telegram,
denna gång till Ribbentrop,
och förmodligen Keitel också, säger, "Om Führern inte svarar",
"kom och följ med mig i Berchtesgaden,"
"vilket betyder att jag tar över."
Han har absolut ingen mening att vara illojal mot Hitler.
Han reagerar på en situation
där Hitler inte längre är i en position att styra Tyskland.
Om han skulle ersätta honom, det skulle bara vara tillfälligt för honom.
Oavsett Görings avsikter, detta andra meddelande skulle kosta honom dyrt.
När den överlämnades till Hitler,
han var med Goebbels och Bormann, Görings svurna fiender.
Han hade förstås underskattat
hur detta skulle spela omedelbart i händerna på sin dödsfiende Bormann
som omedelbart presenterade den på ett sådant sätt till Hitler,
att Hitler bara kunde se det som rent förräderi.
Hitler var vid det skedet av kriget, helt övertygad
det var den enda anledningen till att de förlorade berodde på att han hade blivit förrådd överallt.
Samma kväll,
Hitler skickade ett svidande svar till Hermann Göring.
"Dekretet träder bara i kraft när jag ratificerar det."
"Det kan inte vara fråga om att jag är fråntagen handlingsfrihet."
"Därför förbjuder jag dig att vidta någon åtgärd av något slag."
Signerad, Adolf Hitler.
På rekommendation av Bormann, hans personliga stabschef,
Hitler lät arrestera Göring.
56 minuter över midnatt, den 24 april,
Göring svarade i ett långt telegram där han förnekade alla baktankar.
"Jag har inte gjort något i väntan på ditt svar"
"och stå redo att tjäna dig."
"Må Gud beskydda dig. Din trogna, Hermann Göring."
"Jag ber dig att inte beställa Frank att arrestera mig."
"Jag ger dig mitt hedersord att jag strängt lydde dina order."
Sent på morgonen den 24:e,
Hitler dikterade ytterligare ett telegram till Göring.
"Detta personligen signerade telegram var otvetydig."
"Dina handlingar utgör svek av en nationell sak",
"och sådant beteende, högförräderi, förtjänar dödsstraff."
"Med hänsyn tagen till dina fantastiska tjänster i det förflutna,"
"Jag erbjuder dig en chans att avgå, anger en allvarlig sjukdom som orsak."
"Jag befaller dig att genast svara, Ja eller nej."
I protokollet som följde, Göring svarade ja på Führerns krav.
Han sa upp alla sina ämbeten av hälsoskäl.
Detta markerade successionen till makten,
av skuggkaraktär heter Martin Bormann,
hans sekreterare sedan Rudolf Hess hade flugit till Storbritannien 1941.
Bormann gav fritt spelrum åt hatet han kände för vissa personligheter,
i själva verket böjer hans nyfunna muskler.
Göring var förkrossad, men det räckte inte för Bormann.
Bormann, som hade en egen kommunikationscentral i bunkern,
utnyttjade Görings skamfläck att föra fram sina bönder.
Utan att informera Hitler,
han gav en sista order till polismannen som hade bevakat honom.
Bormann beordrade honom att avrätta dem allt en gång Berlin hade fallit.
Det här scenariot genomfördes inte
eftersom SS-majoren, vem som hade fått uppdraget,
när Berlin föll,
trodde att dödandet vore meningslöst.
Så han utförde inte ordern.
Varför sa han efter Berlins fall?
Han visste att Hitler inte skulle vara vid liv, så att han kunde göra upp sina poäng.
Att veta att Goebbels skulle följa Hitler, tänkte han,
"Om jag kan bli av med Göring också, det kommer bara att lämna mig."
Hitler var omedveten om vad som pågick bakom hans rygg,
och för att förödmjuka Göring ännu mer, han fråntog honom sina sista krafter.
Den 25 april,
han dikterade sitt sista meddelande till Göring, till hans assistent.
"I ljuset av din otrogna attityd till det tyska folket, till mig själv,
"och till de planerade åtgärderna, Jag kastar ut dig från festen."
Personligen signerad av Adolf Hitler.
Den dagen beordrade han också förstörelsen av alla hans personliga arkiv.
Dessa dokument borde ha förstörts,
men i de sista dagarnas panik, de glömdes mirakulöst bort.
Hitler hade bränts alla hans personliga arkiv,
som skulle innehålla några mycket viktiga korrespondens med statschefer.
Han brände också alla militärmemon,
och han frågade sin adjutant, Julius Schaub, för att lämna bunkern, gå till München,
och bränna arkiven i sin lägenhet och i Berchtesgaden,
vilket Schaub vederbörligen gjorde.
Det finns en oro, ungefär som Goebbels, en oro för hans efterkommande.
Striderna närmade sig.
Timme för timme ryckte de sovjetiska trupperna fram.
I det här skedet regnade snäckorna ner ständigt på kansliträdgårdarna,
precis ovanför bunkern.
En serie maskinskrivna anteckningar
transkribera diskussioner mellan Hitler och Goebbels
belyser på Führerns sista militära förhoppningar.
Dessa dokument konserverades av Heinz Lorenz,
som ledde bunkerns presskår och publicerade dem först nyligen.
"Jag kan bära av en seger här i Berlin."
"Om jag får det, till och med bara en moralisk seger"
"Vi har åtminstone en chans för att rädda ansikte och vinna tid."
"I Berlin, vår framgång skulle ha varit en global räckvidd."
"Sådan framgång kunde bara uppnås här, där världens ögon tränas."
"En vändning är bara möjlig om jag klarade mig att hindra den bolsjevikiska kolossen."
"Då kanske andra drar slutsatsen att"
"den enda som kan stoppa kolossen är jag"
"partiet och den tyska staten."
Alla dessa sovjetiska arméer gick koncentriskt framåt
mot riksdagen, och kanslihuset, inte särskilt långt borta.
För civila, prövningen tog aldrig slut.
Du kan föreställa dig källare, helt packad, inget vatten, ingen telefon.
Mat höll på att bli ett dramatiskt problem.
När en häst dödades på gatan,
människor riskerade sina liv rusar fram för att skära av en köttbit.
Mitt i denna eldflod, en kvinna, ett tyskt flygvapnets ess,
lyckades landa hennes flygplan vid sidan av Hitlers bunker.
Det var den 27 april, och bekräftade nazisten Hanna Reitsch,
och hennes älskare, general Ritter von Greim ville träffa Hitler akut.
De kom ner i bunkern, Ritter von Greim liggandes på en bår.
Han hade blivit skjuten i foten när de landade.
Varför kom hon?
För att försöka övertala Hitler att lämna bunkern,
och gå kanske till Berchtesgaden.
Men inget skulle göras såklart.
Naturligtvis vägrade han.
[Tysktalat ljud]
De senaste dagarna hade Hitler delat ut cyanidpiller till hans följe,
han gav också en kapsel till Hanna Reitsch, så att de kunde avsluta sina liv.
Detta var också symboliskt, ett hederstecken för henne.
Han belönade henne för hennes bedrift.
Cyanidkapsel för Hanna Reitsch, och en befordran för Ritter von Greim,
som utsågs till befälhavare av Luftwaffe i stället för Göring.
De gick sedan när de kom, lyfte under ett hagl av sovjetisk eld.
De klarade sig oskadda.
Under tiden en annan nazistisk dignitär var upptagen bakom kulisserna,
Heinrich Himmler.
Han hade lämnat Berlin strax efter Hitlers födelsedag.
Inrikesministern och chefen för SS erbjöd de allierade
den villkorslösa kapitulationen av Nazityskland.
Säker på sig själv, Himmler försökte ta över.
Den 28 april, de allierade hånade honom i pressen.
Eisenhower vägrade, totalt.
Hans kommuniké publicerades i västerländsk press.
Hitler var hysterisk.
Mannen som hade orkestrerat den slutliga lösningen för honom,
fråntogs alla kontor.
Detta senaste svek av en av hans närmaste akolyter
kastade honom i ett rasande raseri.
Fortfarande i Berlin, men utanför bunkern,
SS-general Hermann Fegelein var Himmlers sambandsman med Hitler.
Hitler var på humör för hämnd,
och hela idén att Fegelein var redo att lämna Berlin,
att han var på något sätt förknippad med Himmler
i vad Hitler såg som förräderi,
innebar att han var bestämd att få honom skjuten.
General Fegelein var även Eva Brauns svåger.
Han var gift med hennes syster Gretl,
och Hitler hade personligen deltog i deras bröllop.
Eva Braun var inte ens förberedd att tigga om livet av Fegelein.
Hon var faktiskt förskräckt att han försökte desertera,
att överge Führern,
och hon gick inte att överge Führern.
Hon kände att det var en feg handling av honom att försöka fly med sin älskarinna.
Ett faktum också det han förrådde hennes syster
genom att vara otrogen menade att hon inte hade någon medlidande med honom.
Psykologiskt, Hitler slingrade sig under slaget.
I ett sista samtal,
maskinskriven och konserverad av pressansvarig Heinz Lorenz,
Hitler och Goebbels halvhjärtat diskuterade den militära situationen.
Om bara Wenck skulle komma.
Jag ska försöka lägga mig ner en stund.
Jag vill bara bli väckt om en rysk stridsvagn drar fram till bunkern.
Då kanske jag hinner att göra mina arrangemang.
Nu är det min tur att lyda ödets order.
Även om jag kunde rädda mig själv, skulle jag inte, en kapten lämnar inte ett sjunkande skepp.
tänkte Hitler och Goebbels att general Wencks 12:e armé
höll på att slå igenom de ryska trupperna kring Berlin.
Det motsatta hände.
Knappt hade den kommit, än den 12:e armén drog sig tillbaka i kaos.
Rykten och falsk rapport var folkets avgasventiler.
Till exempel, den 28 april, flygblad regnade ner över Berlin,
tillkännagivande av Wenck-arméns ankomst från sydväst.
En tysk armé kommer för att bryta sovjeternas lastliknande grepp?
Det var uppenbarligen en lögn.
Wenckarmén hade redan sparkats ut från Potsdam.
Den skulle aldrig ta sig till Berlin själv, men folk trodde på vad som helst.
Efter en tid kom apati, rädsla, lust att leva en, två, tre timmar till.
den 29 april 1945, klockan 1:00 på morgonen,
Adolf Hitler gifte sig med Eva Braun, hans älskarinna i 13 år.
De enda vittnena till denna förening var Goebbels, Bormann och en registrator.
Ett vigselbevis undertecknades av det gifta paret och deras vittnen.
Hitler påpekade att ceremonin skedde på Eva Brauns uppdrag.
Overkligt, med tanke på omständigheterna.
Jag tror att Hitler bestämde sig för att gifta sig med Eva Braun på grund av allt förräderi
som han såg äga rum omkring honom,
att hennes beslut att komma och dö vid hans sida,
han kände att han behövde betalas tillbaka,
och han visste att hon ville, framför allt att vara Frau Hitler.
Vi kan också se en annan betydelse,
bekräftelse på att Hitler hade förstått att spelet var uppe.
Varför?
För i lyckligare tider var hans uppfattning, Jag har bara en fru, Tyskland.
I denna stora princips namn, han vägrade att gifta sig.
Efter ett glas mousserande vin med Eva Braun,
och den sista handfullen av trogna anhängare,
Hitler drog sig tillbaka till mötesrummet, och ringde sin sekreterare Traudl Junge.
Han dikterade snabbt hans politiska vilja och testamente
utan att tveka eller korrigera.
Han lärde sig ingenting och glömde ingenting.
Det finns fortfarande exakt samma tvångstankar med judarna,
exakt samma tvångstankar att han aldrig gjort något fel.
Han gjorde aldrig några misstag.
Det hade det rent av varit frågan om svek.
Vi vet att han var en grundlig patologisk antisemit.
Jag blev offer för de två ansiktena av internationell judendom.
Hans judeo-bolsjevikiska ansikte mot öst
och det internationella ansiktet Judiska finansmän i väst.
Medan den sista akten av den Hitlerska tragedin
spelades ut i bunkern,
Röda armén inledde sin sista stora offensiv.
Sovjeterna stannade 500 meter från Hitlers bunker,
omedveten om dess existens.
De visste inte ens om Führern fortfarande var i Berlin.
Det trodde de alla högt uppsatta nazisterna
var i riksdagshuset, riksdagen.
Deras mål var riksdagen.
Med andra ord, han kunde ha stannat i sin bunker ett par dagar till,
och ingen skulle ha varit klokare.
När sovjeterna väl hade tagit riksdagen,
de förväntade sig att hitta hela regeringen där.
De hittade det inte, men det var deras mål.
Den 30 april, i sitt personliga testamente, dikterade klockan 03:00 på morgonen,
Hitler meddelade,
"Min fru och jag väljer döden för att fly skammen över avsättning eller överlämnande."
"Det är vår önskan att vara det kremeras omedelbart där vi ligger."
Hitler ville inte ha sitt lik
visas som en symbol eller som en trofé tillfångatagen av ryssarna.
Det var därför han ville ha sin kropp och Eva Brauns kropp brann ihop.
Jag har hittat i de ryska arkiven, pappret,
och man kunde se att det var maskinskrivet med den speciella Führer-typen för Hitler,
som beskriver Mussolinis död.
Hitler var fast besluten att inte ha sin kropp uppträdda som Mussolinis i Italien,
och ville ha sin kropp förstörd helt.
Tidigt på eftermiddagen den 30 april 1945,
efter att ha förgiftat sin hund, Blondi,
Hitler tog farväl av all sin personal.
Han rådde sina assistenter att gå västerut,
och uppmanade sina officerare att fortsätta kampen.
Hitler och Eva Braun drog sig tillbaka till sina rum kl. 15.00.
Eva Brauns och Hitlers kroppar brändes omedelbart
i kansliträdgårdarna nära en av bunkerutgångarna.
Nästa dag, den 1 maj,
Magda och Joseph Goebbels begick självmord med skott
efter att ha förgiftat deras sex barn.
Andra världskriget tog slut som det började,
på uppdrag av Adolf Hitler.
För hans postuma efterkommande,
han valde det storslagna massfinal av slaget vid Berlin.
Han avgick bara till sin egen död i sista sekund,
48 timmar innan sovjetiska soldater gick in bunkern den 2 maj 1945, klockan 15.00.
Militära operationer fortsatte,
tills signaturen av den tyska kapitulationen
den 7 och 8 maj, i Reims och Berlin.
Nazistregimen varade till den 23 maj.
När Führern avgick, trycket var borta,
och allt stannade snabbt.
Ändå, vad blev det av Hitlers kropp?
Vem hittade den först?
Smash-agenter hittade platsen täckt av jord,
och undertill Hitlers och Eva Brauns kroppar.
De tog dem upp ur marken, lägg dem i trälådor
eftersom kropparna brändes, men inte helt förstörd,
och skickade dem för obduktion, och kontrollera deras tänder.
Hitler hade en mycket distinkt bro.
Han hatade att gå till tandläkaren.
Han hade en helt unik bro, speciellt gjord för honom i guld.
En gång återstår har formellt identifierats
av den sovjetiska underrättelsetjänsten, mytbildningen kunde börja.
Stalin informerade inte marskalk Zjukov, segrare i slaget vid Berlin,
av upptäckten av Hitlers kropp.
Han visste att Hitler var död, men sa inte till Zjukov,
vilket innebar att när Zjukov, som tog riksdagen och utsågs,
även om Kornilov hade spelat en roll, som Berlins segrare.
När Zjukov gav den berömda presskonferensen
inför världens församlade journalister,
han sa till dem,
"Vi identifierade inte Hitlers kropp."
"Han kunde ha flugit från Berlin i allra sista stund."
Det var inte vettigt eftersom Stalin visste mycket väl att han inte hade flugit iväg.
Dock hela världen behöll den otroliga frasen.
Tänk om Hitler inte var död?
Tänk om han kom undan?
Det var utgångspunkten för alla fantasier om Hitlers öde.
I minst 30 år,
Stalins underlåtenhet satte fart en vanföreställning pseudohistorisk litteratur.
Hundratals böcker, artiklar och vittnesmål,
registrerade iakttagelser över hela världen, särskilt i Latinamerika.
Varför missade Stalin att nämna informationen om Adolf Hitlers kropp?
Det var Stalin som var dubbelsidig.
Han hade en del information att han inte skulle avslöja
eftersom han skulle använda det med jämna mellanrum i sin propaganda
att lämna tvivel hängande över Hitlers flykt till väst.
Det stödde hans kalla krigets linje som gick,
det finns bara en antifascistisk makt i världen,
och det är Sovjetunionen.
Beviset är att kanske Hitler överlevde,
och håller på att döljas av amerikanerna eller deras kumpaner.
Det var ett propagandavapen och inget mer.
Vad blev det av bunkern?
Var den förstörd?
Platsen där Hitler slutade sina dagar
blev inte ett minnesmärke för de som är nostalgiska för riket.
Efter Berlinmurens fall 1989, västerlandet fick reda på det
att Kanslihusets forna trädgårdar under vilken bunkern byggdes
hade blivit en parkeringsplats för de boende av dessa flerbostadshus.
Det var inte förrän 70 år senare, att en Berlinförening
installerade dessa skyltar som ger en exakt redovisning
av Hitlers sista dagar i bunkern.
Hittills sovjetiska myndigheter har fortfarande inte gett någon förklaring
av vad som gjordes med kvarlevorna.
När det gäller de historiska dokumenten,
upptäckt av kommandant Rose och Bruno Ledoux,
de har nu offentliggjorts.
De gör det möjligt för oss att runda av några grundläggande aspekter
av den politiska och personliga historien av 1900-talets största brottsling.