Vain päiviä ennen heidän itsemurhaansa 30. huhtikuuta 1945
Adolf Hitler ja Eva Braun valmistuivat kaikkien heidän arkistojensa tuhoaminen.
Hitler ei halunnut jättää jälkeensä mitään.
Historioitsijat luulivat neuvotelleensa kaikki käytettävissä olevat arkistot.
Seitsemänkymmentä vuotta myöhemmin, kiitos komentaja Raymond Roselle,
ranskalainen upseeri, nyt kuollut, ja yksityinen keräilijä,
uusia poliittisia ja henkilökohtaisia ​​arkistoja
historiallista merkitystä on paljastettu ensimmäistä kertaa.
Nämä ainutlaatuiset asiakirjat keskity nyt paljon selkeämmin
tiettyjä tärkeitä hetkiä Hitlerin viimeisinä päivinä.
Millainen tunnelma bunkerissa oli?
Oliko Führerillä vielä toivoa sotilaallisesta käänteestä?
Onko fyysisiä todisteita
tapauksesta Hitlerin ja Eva Braunin välillä?
Milloin hän ja hänen toverinsa tarkalleen tekivät päättää itsemurhan?
Aikoiko Göring todella ottaa vallan valtakunnan viimeisinä päivinä?
Kolmas valtakunta on juuri tuhottu.
Berliini, natsi-Saksan hermokeskus, on vain kasa raunioita.
Tästä pääkaupungista ei ole enää mitään jäljellä
että muutaman vuoden sai maailman vapisemaan.
Länsimaalaiset saapuisivat ja ottaa haltuunsa
miehitysalueeltaan kesäkuuta Berliinissä.
Sitten heidän piti käydä bunkkerissa.
Tuhansia ihmisiä vieraili,
innokas katsomaan mitä neuvostoliitto kutsui:
pedon tappaja.
Kaikki halusivat nähdä, missä Hitler kuoli.
Ensinnäkin persoonallisuuksien kulkue.
Sitten tulivat jäsenet amerikkalaisia, brittejä, ranskalaisia,
ja Neuvostoliiton miehitysjoukot, kaikki tulevat käymään bunkkerissa.
Armeijan joukossa joka vieraili bunkerissa
oli ranskalaisten upseerien ryhmä.
Iltapäivällä 25. marraskuuta 1945
Komentaja Raymond Rose sisään mitä jäi
Hitlerin kansliasta, Voss-Strassen pääsisäänkäynnin kautta.
He olivat valmistautuneet tähän tutkimusmatkaan.
Kuten heidän toverinsa ennen heitä, he toivoivat tekevänsä muutamia löytöjä.
Komentaja Rose kuvaili etenemistään
kellariin Hitlerin viimeisestä päämajasta.
Hän piirsi matkasuunnitelmastaan ​​kolme karttaa
ja paikka, josta hän löysi Führerin asiakirjoja.
Kaikki mikä jää Führerin kansliasta
ovat seinät ja tyhjät huoneet täynnä kaatuneita huonekaluja,
edelleen ryöstelyn jälkiä.
Talo on avoin kaikille kävijöille.
Sähkölamppujen valaisemassa pääreiässä,
etsit pientä piilotettua ovea, joka johtaa kahdeksan askeleen portaikkoon,
joka johtaa toiseen leveämpään portaikkoon,
joka johtaa suureen huoneeseen neliömäisillä sarakkeilla.
Vaikka tämä huone on maan alla, se on sisustettu yhtä huolellisesti kuin mikä tahansa juhlasali.
Sitten ääripäässä tästä jo pimeästä huoneesta,
sinun täytyy löytää rautaovi seinäkukkien kanssa.
Avaa se ja mene syvemmälle maan alle, alas kapeaa suoraa portaikkoa
täsmälleen 26 askelta.
Siellä voi nähdä kauhean sotkun ylösalaisin käännetyistä tuoleista ja pöydistä.
Kynttilävaha, tulen jälkiä jonka kunnianhimo tukahdutettiin.
Lattiaa peittää uskomaton massa kaikenlaisista papereista:
hallinnolliset kirjeet, pääkirjat, käsin selattuja muistikirjoja
että seitsemän kuukautta oli etsinyt kiihkeästi
onnen salaisuuden vuoksi oli kääntynyt minulle.
kaukaisimmassa huoneessa,
Löysin asiakirjat, jotka vahvistavat että Hitler halusi jäädä,
tapahtuipa mitä tahansa, mestari, kaikkia todennäköisyyksiä vastaan, tapahtumista huolimatta.
Pieni ranskalainen ryhmä teki majorin historiallinen löytö huomaamattaan sitä.
Kuitenkin yli 70 vuotta myöhemmin
ranskalainen keräilijä, harrastaja tälle synkälle historian sivulle,
hankittu komentaja Raymond Rosen asiakirjat.
Jossain vaiheessa hän poimi asiakirjat
jotka olivat vaatekaapissa ja toi ne takaisin.
Sanoisin, että se oli vasta sen jälkeen että tajusimme
historiallinen merkitys näistä asiakirjoista.
Joten hän pyysi lupaa pitää ne, joka myönnettiin,
ja hän piti näitä asiakirjoja koko ikänsä.
En usko, että hänestä oli hyötyä historiallisesti ajatellen.
Hänestä se oli paljon tunteellisempi teko
koska tavallaan hän oli näyttelijä historiassa.
Ymmärtääkseen arvaamattoman historiallisten asiakirjojen merkitys,
meidän on palattava tarinaan Adolf Hitlerin viimeisistä päivistä.
Huhtikuun puolivälissä puna-armeijan kanssa enintään 100 kilometriä Berliinistä.
Saksan divisioonan jäänteet, noin puoli miljoonaa miestä ja 900 tankkia
olivat vetäytymässä ennen venäläistä höyryjyrää.
200 kilometriä, etuosa perääntyi.
Valtakunta oli polvillaan,
ja liittoutuneiden pommikoneet pahoinpitelivät Berliiniä.
Joka kymmenes päivä toi päiväraidan amerikkalaisten toimesta,
mutta joka ilta häirintää brittiläisten hyttysten toimesta.
Tämä tarkoitti, että ihmiset olivat jatkuvasti portaikkojen alla ja kellareissa,
kiireinen etsimässä turvakoteja,
Hitler, kuten toinenkin 3 miljoonaa berliiniläistä.
Kaikki olivat siis uupuneita.
Itse asiassa juuri siksi britit tehosti hyökkäyksiä.
Jossain vaiheessa, pommituksesta tuli niin suuri
että hän päätti muuttaa pois.
Joten hän muutti bunkkeriin lopullisesti.
Epätoivoisille saksalaisille tragedian viimeisen näytöksen odottaminen
tuntui loputtomalta.
Radio esitti viimeisen suoran lähetyksen Berliinin filharmonisesta orkesterista,
Richard Wagnerin finaali Jumalien hämärä.
Hitler lukitsi itsensä suojaan,
muutama sata metriä Brandenburgin portilta
kansliapuutarhojen alla
keskushallinnon alueella.
Tästä bunkerista, hän johti viimeisiä sotilasoperaatioita.
Parempaan visualisointiin suunnitelmista kanslialle,
ja Hitlerin bunkkeri, ne on rekonstruoitu 3D:nä.
Mikä tunnetaan Führer-bunkkerina rakennettiin kahteen tasoon.
Ensimmäinen vuonna 1936 osan alla valtakunnan kansliasta.
Toinen kerros on rakennettu vuosina 1943 ja 44, kun se tuli selväksi
että katon paksuus 1,6 metriä ei riittänyt vastustamaan
voimakkain Amerikkalaisia ​​ja brittiläisiä pommeja.
Bunkkeri oli rakennus suhteellisen pienikokoisia.
Elintila oli uhrattu kestävyydelle.
Se oli aivan massiivinen, betonimuotti.
Hitler halusi olla varma että hän voisi jäädä Berliiniin
ja ohjata tapahtumia sieltä.
Hän pelkäsi aina olla poissa Berliinistä,
luultavasti yrityksestä lähtien heinäkuuta 1944
kaataakseen natsihallituksen sekä murhata hänet,
ja Berliini oli menossa olla keskusvalta.
Hitler ja Albert Speer, hänen arkkitehtinsa ja aseministerinsä,
ajatteli kaiken bunkkerin puolesta.
Führerin piti pystyä asumaan siellä jonkin aikaa vartijoidensa kanssa,
suojassa kaikilta ilmahyökkäykseltä.
[Saksan puheääni]
Tässä bunkkerin osassa,
Hitler oli suunnitellut tai tilannut tilan, erillään muista.
Neljän pienen huoneen yksityinen asunto.
Bunkkerin toisessa osassa huoneita oli enemmän, mutta ei yksityisyyttä.
Hitler oli varannut kolme aivan pienet huoneet itselleen,
ja viereinen huone hänen rakastajatarlleen Eva Braunille,
molemmilla jaetaan pieni kylpyhuone.
Siellä oli myös pieni kokoushuone,
missä kahdesti päivässä Hitler osallistui kokouksiin
tarkastella sotilaallista tilannetta vanhempiensa neuvonantajiensa kanssa.
Bunkkeri oli kellari haudattu seitsemän metriä maan alle.
Erikoissäätöjä tehtiin Hitlerin lohdutukseksi
ja hänen seurueensa.
Siellä on selvästi synkkä tunnelma.
Paikka itsessään on täysin synkkä.
Betonimuottibunkkeri sijaitsi veden pinnalla
lähellä virtaavasta Spree-joesta.
Se on siis paikka joka vuotaa jatkuvasti alas.
Maata pumpataan jatkuvasti, ja on kylmä.
Siellä on koneellinen ilmanvaihtojärjestelmä,
ja voit kuulla tuulettimen koko ajan ja se aiheuttaa päänsärkyä.
Se on todella synkkä paikka.
Tässä asetuksessa Hitler ei ollut parhaimmillaan.
Hän antoi ristiriitaisia ​​määräyksiä.
Tohtori Morell, hänen lääkärinsä,
antoi hänelle päivittäisen injektion glukoosia ja vitamiineja,
ja hän käytti useita huumeita.
Kuka tahansa upseereista joka näki Hitlerin tuohon aikaan,
ja olen haastatellut useita heistä,
järkyttyivät kun hän palasi nähdäkseen, missä tilassa hän oli.
Hänen kätensä tärisi, hän näytti täysin valkoiselta.
Hän näytti ainakin siltä 10-15 vuotta vanhempi kuin hän todellisuudessa oli.
He olivat kauhuissaan ja myös huolissaan hänen henkisestä vakaudestaan.
Voit nähdä, että hän oli hyvin rappeutunut,
ja itse asiassa pitkälle edennyt Parkinsonin taudista.
Hän oli kumartunut, raahaten jalkojaan, hän ei voinut hallita vasenta kättään.
Joten hänen on pidettävä sitä oikealla kädellään puuskittaisen tärinän takia.
Hitlerillä oli noin 30 työntekijää jotta bunkkeri tikittää.
Häntä palvelivat hänen henkilökohtaiset vartijansa,
bunkkeriteknikot, ja viestintähenkilöstö.
Mitä sinulla on täällä on valtakunnan viimeinen kokoontuminen.
Toisin sanoen Goebbels, joka muutti perheensä bunkkeriin,
Bormann, korvaamaton henkilökohtainen sihteeri,
ja sihteerit.
Vastoin Hitlerin tahtoa
hänen salainen kumppaninsa liittyi hänen kanssaan bunkkeriin.
Löysimme yksityiskokoelmasta
oli kaksi erittäin tärkeää kirjettä Eva Braunilta.
Tässä alkuperäiset.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun ne esitetään, hänen kaksi viimeistä kirjettä.
Ensimmäinen on päivätty 19. huhtikuuta 1945,
osoitettu hänen parhaalle ystävälleen, Herta Schneider, joka jäi Baijeriin.
Sihteerit ja Ishoot joka päivä käsiaseilla,
ja olemme jo niin taitavia ettei kukaan uskalla kilpailla kanssamme.
Vietin käytännössä koko elämäni tuossa ilmahyökkäyssuojassa.
Voitte kuvitella kuinka vaikeaa on nukkua.
Olen kuitenkin erittäin iloinen olla hänen lähellään juuri nyt.
Lopulta hän sanoo, että jään hänen luokseen.
Se on Eva Braunin tragedia, on erittäin romanttinen pieni tyttö
joka oli häntä paljon nuorempi ja kuka koko suhteen Hitlerin kanssa,
pelkäsi vain yhtä asiaa, hänen menettämistään.
Itse asiassa hän yritti itsemurhaa suhteensa alussa.
Hitler pelkäsi ja piti häntä.
Joten hänelle tämä tavallaan virallistaa suhteen,
tosiasia osoittaa, että hän pysyy hänen rinnallaan loppuun asti.
Tämä kirje antaa meille myös tärkeitä tietoja Hitlerin mielialaan
hänen 56-vuotissyntymäpäivänsä aattona.
Tämä kirje on mielenkiintoinen, sillä se osoittaa bunkkerin tunnelman.
Voimme vielä nähdä toivon pilkahduksen.
Ei mene päivääkään, kun minua ei kerjätä turvautua Berghofiin Baijerissa,
mutta tähän asti olen aina voittanut.
Nykyään kaikki viestintä on mahdotonta,
mutta olen syvästi vakuuttunut että kaikki järjestyy taas,
ja hän on toiveikkaampi kuin koskaan.
Kuitenkin klo 3.00 aamulla 20. huhtikuuta, surullinen sireeni soi,
sireeni että berliiniläiset ei ollut ennen kuullut,
signaali kaikille että uusi koettelemus oli alkamassa.
Puna-armeijan panssarivaunut on nähty lähiöissä.
Huhtikuun 20. päivä oli todellakin tärkeä hetki symbolisesti kuin se oli Hitlerin syntymäpäivä,
ja kun Neuvostoliitto alkoi hyökätä Berliiniin.
Hitlerin ongelma siis oliko jäädä kaupunkiin vai paeta.
20 päivästä alkaen siitä tuli kiireellinen ongelma
uhkana ympärillä oleminen lisääntyi,
ja viimeinen joukkojen muuri romahti.
Mitä tehdä?
Juokse vai tappelee?
Klo 3.00 iltapäivällä sinä päivänä, Hitler teki viimeisen ulkomatkansa.
Bunkkerin portaiden huipulla kansliapuutarhassa,
hän sai syntymäpäivän SS-valtuuskunnan toiveita.
Hitler sai erityisesti Hitlerjugendin delegaatio,
armeijansa nuorin reservi.
Nämä olivat lapset jotka lähetettiin etulinjaan
kuolla puolustaessaan Berliiniä.
Hän halusi kunnioittaa ja palkitse rohkeimmat heistä.
Hitlerin vasen käsi täristykset tarttuivat.
Hän kätteli kaikkia, taputellen nuorten poskia
hän lähetti heidän kuolemaansa panssarintorjuntayksiköissä.
Nuorin oli 11,
ikä, jolloin lapset vaihtoivat koulua juniorista toiseksi.
Hän on todella pieni, noin 1,4 metriä. ja hän on Hitler-nuorten univormussa.
klo 16.00, juuri ennen sotilaallista tiedotustilaisuutta,
Führer vastaanotti syntymäpäiväonnittelut puolueensa korkeilta virkamiehiltä.
Himmler, Ribbentrop, Bormann, Dönitz, Keitel, Jodl,
Speer ja Göring.
Kaikki hänen uskovansa olivat siellä, onnittelut,
mutta Hitler hyväksyi kaiken hyvin vastahakoisesti,
kuten hän oli aivan ilmeisesti ei halua juhlia syntymäpäiväänsä.
Luulen, että 20. huhtikuuta vuonna 1945
oli luultavasti yksi groteskimmista syntymäpäiväjuhlia voisi koskaan kuvitella.
Täällä sinulla oli Göring sinä aamuna
joka oli räjähtänyt hänen kuuluisa linna Carinhall
varmistaaksesi sen venäläiset eivät koskaan voineet saada sitä,
ja sitten kaikki hänen ryöstetty aarteensa, kuvat ja kaikki,
vietiin saattueeseen Luftwaffen kuorma-autoista etelään.
Sitten hän ilmestyy, ja hän saapuu Keitelin kanssa,
ja kaikki muut natsijohtajat.
Suurin osa heistä oli tietysti epätoivoisia saada lupa lähteä Berliinistä
koska he tiesivät, että kaupunki oli tuomittu.
Monet heistä yrittivät suostutella Hitleriä lähteä, ei välttämättä pelastaa häntä,
vaan puhtaasti antaakseen niitä lupa lähteä itse.
Sinä päivänä, hänen rakastajatar, Eva Braun antoi hänelle lahjan,
allekirjoitettu valokuva.
Löysimme hänen lahjansa.
Se on poikkeuksellinen kappale, ei koskaan paljastettu yleisölle,
johon liittyy merkittävä tarina.
Vuosia sodan jälkeen
valokuva ja sen kehys jäi Evan siskon Gretlin luo.
Vasta kun Braunin perhe hävitti sen,
teki teräväsilmäinen amatööri tehdä löytö.
Tämä omistautuminen on ainutlaatuinen fyysinen todiste
Eva Braunin rakkaudesta Hitleriä kohtaan.
Kaikki muut asiakirjat, kuten heidän henkilökohtainen kirjeenvaihtonsa,
tuhottiin sodan viimeisinä päivinä.
Hän antaa hänelle omistetun valokuvan itsestään hopeisessa kehyksessä
joka itse asiassa kantaa hänen monogrammiaan, Albert Speerin suunnittelema klubi.
Valokuvassa on seuraava kirjoitus "Führerilleni uskollisiltanne, Eva."
Tämä on hyvin paljastavaa Eva Braunin mentaliteetista
ja mitä hän etsii, koska hän ei käytä hänen nimeään,
vaan pikemminkin "minun Führerilleni" mikä merkitsee poliittista merkitystä,
ja erityisesti, hän käyttää sanaa uskollinen.
Se on aikaa, jolloin kaikki alkaa kulkea omaa polkuaan,
ja hän haluaa merkitä hänen uskollisuutensa Adolf Hitlerille
ja se, että hän on palannut.
Hitler otti lahjan häneltä vastaan joka oli liittynyt hänen luokseen hänen synkimpinä aikoinaan.
Hän oli kääntänyt Eva Braunin valtiosalaisuudeksi yksinkertaisesta syystä
että hän luuli, Saksan kansan johtaja,
ei missään olosuhteissa voinut ottaa vaimoa,
kuin se ajaisi kaikkia muita naisia jotka halusivat olla hänen kanssaan epätoivoon.
Samaan aikaan, hän oli sen velkaa maalleen,
mitä hän piti ajatuksena maastaan ​​olla ottamatta vaimoa,
ja siksi siitä tuli ehdoton salaisuus.
Hän kieltäytyi hakemasta turvaa Alpeilta, missä eliittijoukot oli sijoitettu.
Kaikki kehottivat häntä menemään Baijeriin, niin kutsuttuun Alppien linnoitukseen,
missä suuria linnoituksia ja bunkkereita oli rakennettu,
Obersalzbergin alueella.
Saksan propaganda yritti vakuuttaa liittolaisia
he olivat perustamassa alppipiikon,
jossa SS:n fanaattisia elementtejä voisi kestää liittolaisia
vielä pitkään.
Mitään niistä ei ollut olemassa, se oli vain bluffia.
Mutta se oli propagandaa että Eisenhower ilmeisesti uskoi,
ja sillä oli suuri sotilaallinen vaikutus suurena osana amerikkalaisia ​​joukkoja
lähetettiin etelään kohti Müncheniä ja Alpeille sen sijaan, että suuntaisit itään.
Hitler tiesi, ettei Alpeilla ollut pakopaikkaa.
Hän tiesi lykkäävänsä pahaa päivää
ja päätti, että oli parempi kuolla lavastetussa wagnerilaisessa apokalyptisessä kohtauksessa
Berliinissä viimeisten joukkonsa ympäröimänä.
Speer oli antanut hänelle idean,
erittäin elokuvallinen idea että Götterdämmerung Berliinissä,
olisi dramaattista,
ollessaan Berchtesgadenissa,
sillä ei olisi yhtään samaa dramaattista laatua.
Koko henkilökuntansa neuvoja vastaan ja hänen läheisensä,
Hitler päätti jäädä Berliiniin.
Voitto tai kuolema.
Hänen viimeinen taistelunsa tapahtuisi hänen pääkaupungissaan.
Syntymäpäivä päättyi sinä iltana liittoutuneiden viimeisellä ilmahyökkäyksellä Berliiniin.
Varhain aamulla 21. huhtikuuta,
ensimmäistä kertaa sodan alusta lähtien,
Neuvostoliiton tykistöammukset satoi hämmästyneen kaupungin päälle.
Tämä oli skenaario jota kukaan ei ollut suunnitellut,
taistelu Berliinistä.
Oli selvää, että Hitler halusi tehdä eräänlainen jatko-osa Stalingradille.
Hän muisti, kuten Goebbels, jonka hän näki joka ilta,
ja joka muistutti häntä jatkuvasti tästä ennakkotapauksesta,
että lopulta suuri kaupunkitaistelu voi aiheuttaa käännekohdan sodassa.
Stalin, samaa mieltä Hitlerin kanssa, päätti, että symbolisesti,
Berliinin ottaminen oli järkevää.
Hän, joka valloitti Berliinin jälkeläisille ja ikuisuudelle
olisi todellinen voittaja valtakunnasta.
Pommituksen jälkeen, Neuvostoliiton armeijan eri yksiköt
alkoi ympäröidä Berliiniä.
Niitä oli kymmenen kilometriä kaupungin keskustasta.
Ensimmäiset Neuvostoliiton sotilaat astui Saksan pääkaupungin keskustaan.
Stalin nimesi Reichstagin symbolisena kohteena.
Venäjän etenemisen tässä vaiheessa Hitler ei ollut vielä hänen prioriteettinsa.
Lisäksi Neuvostoliiton tiedustelupalvelut ei tiennyt missä Hitler oli.
Hän oli ehkä jo paennut.
Itse asiassa hän oli siellä, muutaman metrin maan alla bunkerissa,
yrittää suunnitella vastahyökkäystä.
Kaikki oli muuttumassa hetkestä toiseen,
ja tietysti itse tiedotukset tekemisissä voimien kanssa
ei puuttunut yhteyttä todellisuuteen.
Siis Hitler katsoin jälleen karttoja,
sanoi, että se on armeija, se on jako tai mikä tahansa,
kun itse asiassa ne koostuivat vain usein hyvin harvoilta miehiltä.
Pyörittynä bunkkeriinsa.
Hitlerillä oli edelleen kolme armeijakuntaa Berliinin ympärillä,
Kenraali Bussen yhdeksäs armeija kaakossa,
Steiner-yksikkö pohjoiseen
ja 12. armeija kaupungin lounaaseen.
Heillä ei ollut panssaroituja ajoneuvoja, eikä panssarintorjunta-aseita.
Siellä oli pääasiassa nuoria sotilaita, erittäin innostunut,
jotka olivat valmiita taistelemaan loppuun asti, mutta hänellä ei yksinkertaisesti ollut aseita.
Ajatus, että jotenkin 12. armeija voisi liittyä joukkoon
yhdeksännen armeijan tullessa idästä,
ja tehdä yhdistetty vastahyökkäys venäläisiä vastaan
oli jälleen tyypillistä Hitlerin fantasialle.
Hitler jatkoi käskyjen antamista,
ikään kuin nämä kolme voimaa voisivat suunnitella jonkinlainen samankeskinen liike
mikä antoi heille mahdollisuuden vastapiiriin Neuvostoliiton armeijat.
Mikään vastahyökkäys ei toiminut.
Saksalaiset vetäytyivät kaikilta osiltaan.
Hitler ei ymmärtänyt miksi joukot hän liikkui kartalla
eivät murtaneet läpi.
Sinä päivänä, ensimmäistä kertaa aikoihin,
Hitler menetti malttinsa kaikkien edessä.
Hän raivostui huutaen: "Annan periksi, kaikki on menetetty, tämä on loppu!"
Silloin kaikki hänen ympärillään tajusi, ettei hänellä ollut ratkaisua,
ei suunnitelmaa, ei toivoa, ja että kaikki todella oli menetetty.
Eva Braun jakoi epätoivonsa Hitlerin kanssa.
Hän kuvaili sitä tässä poikkeuksellisessa asiakirjassa.
Paljastettiin myös ensimmäistä kertaa. hänen viimeinen kirjeensä, kirjoitettu 22. huhtikuuta,
oli osoitettu parhaalle ystävälleen Herta Schneiderille.
Nämä ovat todennäköisesti viimeiset rivini, ja viimeinen elämänmerkkini.
En uskalla kirjoittaa Gretlille, niin riko se hänelle varovasti.
He molemmat päättivät tehdä itsemurhan.
Se oli jo erittäin tärkeää,
koska Hitler ei ilmoittanut sitä seurueelleen 22. huhtikuuta.
He ilmoittaisivat siitä myöhemmin.
Joka tapauksessa,
hän selitti kirjeessä täydellisesti miksi he molemmat päätyivät itsemurhaan.
"Lähetän sinulle koruni ja kysyn sinulta jakaa sitä tahtoni mukaan."
"En voi kuvailla sinulle mitä tunnen"
"ja mitä minä kärsin henkilökohtaisesti Führerille."
"En voi ymmärtää, miten kaikkea voi vain päättyä tällä tavalla"
"mutta emme voi uskoa mihinkään jumalaan."
"Pelkään, että loppu on lähellä, Minä kuolen niin kuin olen elänyt."
"Pidä tämä kirje itselläsi kunnes kuulet kohtalostamme."
"Tiedän, että pyydän sinulta paljon, mutta sinä olet rohkea."
Hän sanoo lähettävänsä korunsa samaan aikaan
ja pyytää häntä varmistamaan, että hän…
Hän oli tehnyt hyvin selvän, ja erittäin yksityiskohtainen testamentti.
Hän pyysi häntä varmistamaan, että hänen tahtonsa
teloitettiin alas viimeistä yksityiskohtaa myöten.
Tämä kirje, testamentti, ja Eva Braunin jalokiviä
lähti Baijeriin samana päivänä.
Sillä välin illalla 22.
Hitler teki julistuksen hänen henkilökuntansa jäsenille,
johon kuului Göringin edustaja.
Luovutan ohjat nyt, se on ohi.
Seuraajani voi huolehtia siitä.
Göring pystyy siihen.
Vuosina 1939 ja 1941
Marsalkka Göring oli nimitetty mahdollinen seuraaja asetuksella,
mutta jotta sitä voidaan soveltaa,
vaaditut asetukset Führerin allekirjoitus
tehdä niistä virallisia.
Hitlerin sanat ilmoitettiin Göringille, asennettu Baijeriin,
minne hän oli turvautunut osan henkilökuntaansa kanssa
ja yksi hänen neuvonantajistaan, Hans Lammers.
Varo, Göring, perillinen, oli aluksi kyseenalainen.
Onko Fuhrerin määräys nimitti minut seuraajakseen vuonna 1939,
ja jälleen vuonna 1941, onko se edelleen voimassa?
Onko hän antanut toisen sen jälkeen?
Lammers sanoi: "Ei, jos sellainen olisi ollut, olisin tiennyt."
"Joten, se on edelleen voimassa."
He tutkivat sitä.
Hän miettii asiaa ja sanoo:
"Jos Führer sanoi niin ja minä olen seuraava jonossa"
"mitä me teemme?"
Hermann Göring kesti aikaa miettiä sitä.
Hän oli revitty loistoharhojensa välillä
ja mahdollisuus sitoutua suuri poliittinen virhe.
Hän päätti nukkua sen päällä.
Berliinissä pommitukset jatkuivat.
Aamunkoitteessa 23. huhtikuuta ottaa kaikenlaisia ​​riskejä,
Albert Speer, arkkitehti ja Hitlerin aseministeri,
palasi pääkaupunkiin ja päästettiin bunkkeriin.
Eva Braun oli iloinen,
ajatteli, että nyt hän onnistui saada Führer lähtemään.
Hän erehtyi valitettavasti.
Hitler teki omaisuutensa arkkitehtina,
antoi hänelle pääsyn osavaltion korkeimpiin virkoihin,
mutta se vaati rohkeutta tulla ja jättää hyvästit.
Hitler antoi hänelle melko viileän vastaanoton, mutta ymmärtänyt.
Hitler ei ollut tyhmä.
Hän näki kaikki ympärillään oli pelastamassa.
Albert Speer jätti hyvästit miehelle, jota hän ihaili,
mutta hänellä oli myös tunnustus tehtävänä, omasta tottelemattomuudestaan.
Speer ei ollut hakenut Hitlerin kauhea määräys,
vaatii täydellistä tuhoa valtakunnan infrastruktuureista
ennen puna-armeijaa ja liittolaiset saapuivat.
Speer loukkaantui syvästi
että Hitler ei ainakaan näyttänyt hänelle hieman enemmän kiintymystä tai kiinnostusta
eikä edes osoittanut kiinnostusta kun hän tunnusti
käytännöllisesti katsoen käskystä, maanpetoksesta.
Tässä viimeisessä hetkessä löydämme
kaiku erityisestä suhteesta kahden miehen välillä.
Speer halusi kertoa hänelle.
Samaan aikaan, hän halusi nähdä viimeisen kerran,
mies, jota kohtaan hän tunsi hyvin vahvasti.
Hitler näki ehkä Speerissä eräänlainen poika, jota hänellä ei koskaan ollut,
mikä selittää tämän reaktion puutteen, hänen passiivisuutensa Speerin sanoihin.
Toiset teloitettiin paljon halvemmalla.
Hitler antoi hänen mennä.
Iltapäivällä 23. huhtikuuta 1945,
Hermann Göring lopulta teki päätöksensä.
Hän kirjoitti Hitlerille klo 17.43.
"Fuhrer, oletko samaa mieltä, päätökseni mukaan"
"jäämään taistelupaikallesi Berliinin linnoituksessa"
"että minun pitäisi ottaa johtajuus valtakunnan täydellä voimalla"
"sekä sisäisesti että ulkoisesti?"
Göring ajatteli…
Itse asiassa hän oli jo tehnyt aika vähän kontakteja
yrittää käynnistää rauhanneuvottelut.
Göring halusi tulla nähtäväksi miehenä joka toi rauhan Saksaan,
ja hän lähetti sähkeen Hitlerille bunkkerissa, jossa hän sanoi,
jos Hitler ei olisi näyttänyt mitään merkkiä elämästä ennen klo 22.00 23. huhtikuuta,
Göring ymmärtäisi sen tarkoittavan hän oli uusi kansleri
eikä Hitler ollut enää asemassa antaa komentoja.
Tämä sähke ja kaikki seuraava kirjeenvaihto,
otettiin asiakirjoista löydetty Hitlerin bunkkerista
kirjoittanut Commandant Rose.
Kaikkiaan 13 alkuperäistä kirjettä ja sähkettä historiallista merkitystä
jonka avulla voimme nyt rekonstruoida tarkasti viimeinen, erittäin jännittävä vaihto
Hitlerin ja Göringin välillä.
Sitten hän lähetti toisen sähkeen,
tällä kertaa Ribbentropiin,
ja luultavasti myös Keitel sanoen: "Jos Führer ei vastaa,"
"Tule mukaani Berchtesgadeniin"
"mikä tarkoittaa, että otan vallan."
Hänellä ei ole mitään järkeä olla epälojaali Hitlerille.
Hän reagoi tilanteeseen
jossa Hitler ei enää ole voi hallita Saksaa.
Jos hän korvaisi hänet, se olisi hänelle vain väliaikaista.
Olivat Göringin aikeet mitkä tahansa, tämä toinen viesti maksaisi hänelle kalliisti.
Kun se annettiin Hitlerille,
hän oli Goebbelsin ja Bormannin kanssa, Göringin vannoneet viholliset.
Hän oli tietysti aliarvioinut
tavalla, jolla tämä toimisi välittömästi tappavan vihollisensa Bormannin käsiin
joka esitti sen heti sillä tavalla Hitlerille,
että Hitler saattoi vain nähdä sen suorana maanpetoksena.
Hitler oli sodan tuolloin täysin vakuuttunut
se oli ainoa syy miksi he hävisivät koska hänet oli petetty kaikkialla.
Samana iltana,
Hitler lähetti tyrmäävän vastauksen Hermann Göringille.
"Asetus tulee voimaan vasta kun ratifioin sen."
"Omastani ei voi olla kysymys riistetty toimintavapaus."
"Siksi minä kiellän sinua ryhtyä mihin tahansa toimintaan."
Allekirjoitettu, Adolf Hitler.
Bormannin suosituksesta hänen henkilökohtainen esikuntapäällikkönsä,
Hitler pidätti Göringin.
56 minuuttia yli puolenyön, huhtikuun 24. päivänä,
Göring vastasi pitkällä sähkeellä jossa hän kielsi kaikki taka-ajatukset.
"En ole tehnyt mitään odotellessasi vastaustasi"
"ja olla valmis palvelemaan sinua."
"Jumala sinua varjelkoon. Uskollinen, Hermann Göring."
"Pyydän sinua olemaan käskemättä Frankia pidättämään minut."
"Annan sinulle kunniasanani että noudatin tiukasti käskyjäsi."
Myöhään aamulla 24.
Hitler saneli toinen sähke Göringille.
"Tämä henkilökohtaisesti allekirjoitettu sähke oli yksiselitteinen."
"Teidän tekonne ovat pettämistä kansallisesta syystä"
"ja sellainen käytös, maanpetos, ansaitsee kuolemanrangaistuksen."
"Ottaa huomioon loistavat palvelusi menneisyydessä"
"Tarjoan sinulle mahdollisuuden erota, syynä vakavaan sairauteen."
"Käsken sinua vastaamaan välittömästi, kyllä ​​vai ei."
Seuraavina minuuteina Göring vastasi kyllä, Führerin vaatimukseen.
Hän erosi kaikista tehtävistään terveydellisistä syistä.
Tämä merkitsi vallan seuraamista,
hämärästä hahmosta nimeltään Martin Bormann,
hänen sihteerinsä Rudolf Hessin jälkeen oli lentänyt Britanniaan vuonna 1941.
Bormann antoi vihalle vapaan vallan hän tunsi tiettyjä persoonallisuuksia,
itse asiassa koukistaen hänen uusia lihaksiaan.
Göring oli järkyttynyt, mutta se ei riittänyt Bormannille.
Bormann, jolla oli omansa viestintäkeskus bunkerissa,
käytti hyväkseen Göringin häpeää viedäkseen pelinappuloitaan eteenpäin.
Ilmoittamatta Hitlerille,
hän antoi viimeisen käskyn hänen tarkkailemisestaan ​​syytetylle poliisille.
Bormann käski hänet teloittamaan heidät koko Berliinin kaaduttua.
Tätä skenaariota ei toteutettu
koska SS-majuri, jolle oli annettu tehtävä,
kun Berliini kaatui,
luuli, että tappaminen olisi turhaa.
Joten hän ei toteuttanut käskyä.
Miksi hän sanoi Berliinin kukistumisen jälkeen?
Hän tiesi, ettei Hitler olisi elossa. jotta hän voisi tehdä pisteet.
Tietäen että Goebbels seuraisi Hitleriä, hän ajatteli,
"Jos minäkin pääsen eroon Göringistä, se jättää minut vain."
Hitler ei ollut tietoinen siitä, mitä hänen selkänsä takana tapahtui,
ja nöyryyttää Göringiä vielä enemmän, hän riisti häneltä viimeiset voimansa.
Huhtikuun 25.
hän saneli viimeisen viestinsä Göringille, hänen avustajalleen.
"Uskottoman asentesi valossa saksalaisille, itselleni"
"ja suunnitelluista toimenpiteistä, Heitin sinut pois juhlista."
Adolf Hitlerin henkilökohtaisesti allekirjoittama.
Sinä päivänä hän määräsi myös tuhoamisen kaikista hänen henkilökohtaisista arkistoistaan.
Nämä asiakirjat olisi pitänyt tuhota,
mutta viimeisten päivien paniikissa, ne unohdettiin ihmeen kautta.
Hitler oli palanut kaikki hänen henkilökohtaiset arkistot,
joka sisältää joitakin erittäin tärkeitä kirjeenvaihto valtionpäämiesten kanssa.
Hän poltti myös kaikki sotilasmuistiot,
ja hän kysyi adjutanttiltaan Julius Schaubilta, lähteä bunkkerista, mene Müncheniin,
ja polttaa arkistot hänen asunnossaan ja Berchtesgadenissa,
jonka Schaub teki asianmukaisesti.
On huolenaihe, kuten Goebbels, huolta jälkeläisistään.
Taistelut lähestyivät.
Tunti tunnilta Neuvostoliiton joukot etenivät.
Tässä vaiheessa kuoret satoivat jatkuvasti kansliapuutarhoissa,
juuri bunkkerin yläpuolella.
Sarja kirjoituskoneella kirjoitettuja muistiinpanoja
keskustelujen litterointi Hitlerin ja Goebbelsin välillä
valottaa führerin viimeisistä sotilaallisista toiveista.
Nämä asiakirjat Konservoi Heinz Lorenz,
joka johti bunkkerin lehdistöryhmää ja julkaisi ne vasta äskettäin.
"Voin jatkaa voitto täällä Berliinissä."
"Jos saan sen, jopa vain moraalinen voitto"
"Meillä on ainakin mahdollisuus säästää kasvoja ja voittaa aikaa."
"Berliinissä menestys olisi ollut maailmanlaajuista."
"Tällaista menestystä voi saavuttaa vain täällä, missä maailman silmät ovat koulutettuja."
"Kääntäminen on mahdollista vain, jos onnistun estääkseen bolshevikkikolossia."
"Sitten muut voivat päätellä niin"
"ainoa, joka pystyy pysähtymään Colossus olen minä"
"puolue ja Saksan valtio."
Kaikki nämä Neuvostoliiton armeijat etenivät samankeskisesti
kohti Reichstagia, ja kanslia, ei kovin kaukana.
Siviileille, koettelemus ei koskaan loppunut.
Voit kuvitella kellarit, täysin pakattu, ei vettä, ei puhelinta.
Ruoasta oli tulossa dramaattinen ongelma.
Kun hevonen tapettiin kadulla,
ihmiset vaaransivat henkensä kiirehtiä leikkaamaan lihapalan irti.
Tämän tulitulvan keskellä, nainen, Saksan ilmavoimien ässä,
onnistui laskeutumaan koneensa Hitlerin bunkkerin rinnalla.
Oli huhtikuun 27. ja vahvisti natsi Hanna Reitsch,
ja hänen rakastajansa, kenraali Ritter von Greim halusi tavata Hitlerin kiireesti.
He tulivat alas bunkkeriin, Ritter von Greim makaa paareilla.
Häntä oli ammuttu jalkaan kun he laskeutuivat.
Miksi hän tuli?
Yrittääkseen suostutella Hitleriä poistua bunkkerista,
ja mene kenties Berchtesgadeniin.
Mutta mitään ei tietenkään ollut tehtävissä.
Luonnollisesti hän kieltäytyi.
[Saksan puheääni]
Viime päivinä Hitler oli jakanut syanidipillereitä seurueelleen,
hän antoi myös kapselin Hanna Reitschille, jotta he voisivat päättää elämänsä.
Tämä oli myös symbolista, kunniamerkki hänelle.
Hän palkitsi hänet hänen hyväksikäytöstään.
Syanidikapseli Hanna Reitschille, ja ylennys Ritter von Greimille,
joka nimitettiin komentajaksi Luftwaffe Göringin tilalle.
Sitten he lähtivät saapuessaan, lähdössä Neuvostoliiton tulen rakeen alla.
He selvisivät vahingoittumattomina.
Samaan aikaan toinen natsien arvohenkilö oli kiireinen kulissien takana,
Heinrich Himmler.
Hän oli lähtenyt Berliinistä heti Hitlerin syntymäpäivän jälkeen.
Sisäministeri ja SS:n päällikkö tarjosi liittolaisia
ehdoton antautuminen natsi-Saksasta.
Varma itsestään, Himmler yritti ottaa haltuunsa.
Huhtikuun 28. liittolaiset pilkkasivat häntä lehdistössä.
Eisenhower kieltäytyi täysin.
Hänen tiedonantonsa julkaistiin länsimaisessa lehdistössä.
Hitler oli hysteerinen.
Mies, joka oli orkestroinut lopullinen ratkaisu hänelle,
häneltä riisuttiin kaikki virat.
Tämä viimeisin petos yksi hänen lähimmistä opiskelijoistaan
sai hänet raivoon.
Vielä Berliinissä, mutta bunkkerin ulkopuolella,
SS-kenraali Hermann Fegelein oli Himmlerin yhteysupseeri Hitlerin kanssa.
Hitler oli koston tuulella,
ja koko idea että Fegelein oli valmis lähtemään Berliinistä,
että hän oli jotenkin liittyy Himmleriin
siinä, mitä Hitler näki petoksena,
tarkoitti, että hän oli päättäväinen saada hänet ammutuksi.
Kenraali Fegelein oli myös Eva Braunin lanko.
Hän oli naimisissa hänen sisarensa Gretlin kanssa,
ja Hitlerillä oli henkilökohtaisesti osallistui heidän hääänsä.
Eva Braun ei ollut edes valmistautunut kerjäämään Fegeleinin henkeä.
Hän oli todella kauhuissaan että hän yritti erota,
hylätä Führer,
ja hän ei ollut menossa hylkäämään Führerin.
Hän tunsi sen olevan hänen pelkuruuttaan yrittää paeta emäntänsä kanssa.
Fakta sekin hän petti sisarensa
olemalla uskoton tarkoitti, ettei hänellä ollut sääliä häntä kohtaan.
Psykologisesti, Hitler horjui iskun alla.
Viimeisessä keskustelussa
kirjoitettu ja säilytetty lehdistöhenkilö Heinz Lorenz,
Hitler ja Goebbels puolimielisesti keskusteltiin sotilaallisesta tilanteesta.
Kunpa Wenck tulisi.
Yritän makaamaan hetken.
Haluan vain herätä jos venäläinen panssarivaunu saapuu bunkkeriin.
Sitten minulla saattaa olla aikaa tehdäkseni järjestelyni.
Nyt on minun vuoroni totella kohtalon käskyjä.
Vaikka voisin pelastaa itseni, en kapteeni ei jätä uppoavaa laivaa.
Hitler ja Goebbels ajattelivat että kenraali Wenckin 12. armeija
oli murtautumassa läpi Berliiniä ympäröivät venäläiset joukot.
Päinvastoin kävi.
Tuskin se oli saapunut, kuin 12. armeija vetäytyi kaaoksessa.
Huhut ja väärät tiedot olivat ihmisten pakoventtiilit.
Esimerkiksi huhtikuun 28. lehtisiä satoi Berliiniin,
ilmoitti Wenckin armeijan saapumisesta lounaasta.
Saksan armeija tulossa katkaista neuvostoliittolaisten paheenkaltainen ote?
Se oli selvästikin valhe.
Wenckin armeija oli jo potkittu pois Potsdamista.
Se ei koskaan pääsisi Berliiniin itse, mutta ihmiset uskoivat kaikkeen.
Jonkin ajan kuluttua tuli apatia, pelko, halu elää yksi, kaksi, kolme tuntia enemmän.
29. huhtikuuta 1945 klo 1.00 aamulla,
Adolf Hitler naimisissa Eva Braunin hänen rakastajansa 13 vuotta.
Ainoat todistajat tälle liitolle olivat Goebbels, Bormann ja rekisterinpitäjä.
Vihkitodistus allekirjoitettiin avioparin ja heidän todistajiensa toimesta.
Hitler huomautti, että seremonia tapahtui Eva Braunin käskystä.
Surrealistinen, olosuhteet huomioon ottaen.
Luulen, että Hitler päätti mennä naimisiin Eva Braunin kanssa kaiken petoksen takia
jonka hän näki tapahtuvan ympärillään,
että hänen päätöksensä tulla ja kuolla hänen viereensä,
hän tunsi tarvitsevansa takaisin,
ja hän tiesi, että hän halusi, ennen kaikkea olla Frau Hitler.
Voimme nähdä myös toisen merkityksen,
vahvistus siitä, että Hitler oli ymmärtänyt, että peli oli ohi.
Miksi?
Koska onnellisempina aikoina hänen näkemyksensä oli, Minulla on vain yksi vaimo, Saksa.
Tämän suuren periaatteen nimissä hän kieltäytyi menemästä naimisiin.
Kuohuviinilasillisen jälkeen Eva Braunin kanssa
ja viimeinen kourallinen uskollisista seuraajista,
Hitler vetäytyi kokoushuoneeseen, ja soitti sihteerilleen Traudl Jungelle.
Hän saneli nopeasti hänen poliittinen tahtonsa ja testamenttinsa
ilman epäröintiä tai korjausta.
Hän ei oppinut mitään eikä unohtanut mitään.
Samat pakkomielleet ovat edelleen olemassa juutalaisten kanssa,
täsmälleen samat pakkomielteet ettei hän ole koskaan tehnyt mitään väärää.
Hän ei koskaan tehnyt virheitä.
Se oli puhtaasti ollut kysymys pettämisestä.
Tiedämme, että hän oli perusteellinen patologinen antisemiitti.
Jouduin kahden kasvojen uhriksi kansainvälisestä juutalaisuudesta.
Hänen juutalaisbolshevikkikasvonsa itään
ja kansainvälisen kasvot Juutalaiset rahoittajat lännessä.
Vaikka viimeinen teko Hitlerin tragediassa
pelattiin bunkerissa,
puna-armeija aloitti viimeisen suuren hyökkäyksensä.
Neuvostoliitto pysähtyi 500 metrin päässä Hitlerin bunkerista,
tietämättä sen olemassaolosta.
He eivät edes tienneet oliko Führer vielä Berliinissä.
He ajattelivat sen kaikki korkea-arvoiset natsit
olivat eduskuntatalossa, Reichstag.
Heidän kohteensa oli Reichstag.
Toisin sanoen hän olisi voinut jäädä hänen bunkkerissaan vielä pari päivää,
eikä kukaan olisi ollut viisaampi.
Kun Neuvostoliitto valtasi Reichstagin,
he odottivat löytävänsä koko hallitus siellä.
He eivät löytäneet sitä, mutta se oli heidän tavoitteensa.
30. huhtikuuta henkilökohtaisessa testamentissaan sanelee kello 3:00 aamulla,
Hitler ilmoitti,
"Vaimoni ja minä valitsemme kuoleman paetaksemme laskeutumisen tai antautumisen häpeä."
"Meidän toiveemme on olla polttohaudattiin välittömästi siellä, missä makamme."
Hitler ei halunnut ruumistaan
näytetään symbolina tai pokaalina venäläisten vangiksi.
Siksi hän halusi ruumiinsa ja Eva Braunin ruumis paloi yhteen.
Olen löytänyt Venäjän arkistoista paperi,
ja saattoi nähdä, että se oli kirjoitettu Hitlerin erityisellä Führer-tyypillä,
kuvailee Mussolinin kuolemaa.
Hitler oli päättänyt, ettei hänen ruumiinsa ole koukussa kuin Mussolini Italiassa,
ja halusi ruumiinsa tuhoutui kokonaan.
Aikaisin iltapäivällä 30. huhtikuuta 1945,
myrkytettyään koiransa Blondin,
Hitler jätti hyvästit koko henkilöstölleen.
Hän neuvoi avustajiaan suuntaamaan länteen,
ja kehotti upseeriaan jatkamaan taistelua.
Hitler ja Eva Braun vetäytyivät huoneisiinsa klo 15.00.
Eva Braunin ja Hitlerin ruumiit poltettiin välittömästi
kansliapuutarhassa yhden bunkkerin uloskäynnin lähellä.
Seuraavana päivänä, toukokuun 1.
Magda ja Joseph Goebbels teki itsemurhan ampumalla
myrkytettyään heidän kuusi lastaan.
Toinen maailmansota päättyi kuten se oli alkanut,
Adolf Hitlerin käskystä.
Hänen postuuminsa jälkeläisilleen
hän valitsi suurenmoisen Berliinin taistelun massafinaali.
Hän alistui vain omaan kuolemaansa viime hetkellä,
48 tuntia ennen Neuvostoliiton sotilaiden tuloa bunkkeri 2. toukokuuta 1945, klo 15.00.
Sotilaalliset operaatiot jatkuivat,
allekirjoitukseen asti Saksan antautumisesta
toukokuun 7. ja 8. päivänä Reimsissä ja Berliinissä.
Natsihallinto kesti 23.5. asti.
Kun Führer lähti, paine oli pois,
ja kaikki pysähtyi nopeasti.
Silti, mitä Hitlerin ruumiille tapahtui?
Kuka löysi sen ensimmäisenä?
Smash-agentit löysivät paikan mullan peitossa,
ja alla Hitlerin ja Eva Braunin ruumiit.
He veivät ne maasta, laita ne puulaatikoihin
koska ruumiit poltettiin, mutta ei täysin tuhoutunut,
ja lähetti heidät ruumiinavauksiin, ja tarkistaa hampaansa.
Hitlerillä oli hyvin erottuva silta.
Hän vihasi hammaslääkärissä käymistä.
Hänellä oli aivan ainutlaatuinen silta, valmistettu erityisesti hänelle kullasta.
Kerran jäännökset on virallisesti tunnistettu
Neuvostoliiton salaiset palvelut, myyttien teko voi alkaa.
Stalin ei ilmoittanut marsalkka Žukoville, Berliinin taistelun voittaja,
Hitlerin ruumiin löytämisestä.
Hän tiesi, että Hitler oli kuollut, mutta ei kertonut Zhukoville,
mikä tarkoitti, että kun Zhukov, joka valloitti Reichstagin ja hänet nimitettiin,
vaikka Kornilov oli mukana, Berliinin voittajana.
Kun Zhukov antoi kuuluisa lehdistötilaisuus
ennen maailman kokoontuneita toimittajia,
hän kertoi heille,
"Emme tunnistaneet Hitlerin ruumista."
"Hän olisi voinut lentää pois Berliinistä aivan viime hetkellä."
Siinä ei ollut järkeä, koska Stalin tiesi hyvin, ettei ollut lentänyt pois.
Kuitenkin koko maailma säilytti tuon uskomattoman lauseen.
Mitä jos Hitler ei olisi kuollut?
Entä jos hän pääsi karkuun?
Se oli lähtökohta kaikille fantasioille Hitlerin kohtalosta.
Ainakin 30 vuoden ajan,
Stalinin laiminlyönti ruokki harhaanjohtava pseudohistoriallinen kirjallisuus.
satoja kirjoja, artikkeleita ja todistuksia,
tallennetut havainnot ympäri maailmaa, erityisesti Latinalaisessa Amerikassa.
Miksi Stalin ei maininnut tietoa Adolf Hitlerin ruumiista?
Stalin oli kaksinaamainen.
Hänellä oli hallussaan tieto jota hän ei paljastaisi
koska hän käyttäisi sitä säännöllisesti propagandassaan
jättää epäilyksen roikkuu Hitlerin länsimatkan päällä.
Se tuki hänen kylmän sodan linjaansa, joka meni
on vain yksi antifasistinen voima maailmassa,
ja se on Neuvostoliitto.
Todiste on, että ehkä Hitler selvisi,
ja sitä piilotetaan amerikkalaiset tai heidän ystävänsä.
Se oli propaganda-ase eikä mitään muuta.
Mitä bunkerista tuli?
Oliko se tuhoutunut?
Paikka, jossa Hitler päätti päivänsä
ei tullut muistomerkkiä niille, jotka ovat nostalgisia valtakuntaa kohtaan.
Berliinin muurin murtumisen jälkeen vuonna 1989 länsi sai tietää
että kanslian entiset puutarhat jonka alle bunkkeri rakennettiin
oli asukkaiden parkkipaikka näistä kerrostaloista.
Vasta 70 vuotta myöhemmin, että Berliinin yhdistys
asentanut nämä merkit jotka tarjoavat tarkan tilin
Hitlerin viimeisistä päivistä bunkerissa.
Tähän mennessä Neuvostoliiton viranomaiset eivät ole vielä antaneet selitystä
siitä, mitä jäännösten kanssa tehtiin.
Mitä tulee historiallisiin asiakirjoihin,
Commandant Rose löysi ja Bruno Ledoux,
ne on nyt julkistettu.
Niiden avulla voimme pyöristää joitakin perustavanlaatuisia näkökohtia
poliittisesta ja henkilökohtaisesta tarinasta 1900-luvun suurin rikollinen.