1941 végéig Európában és Észak-Afrikában van
hogy mik történtek a főbb események világháború.
1942-ben
a konfliktus elviszi globálisabb dimenzió.
A haditengerészet elleni meglepetésszerű támadás Amerikai Pearl Harborban
lesz a kiváltó.
Az események a csendes-óceáni hadműveleti színtéren
tudni fogták igazi eszkaláció.
A felkelő nap birodalma, dél felé terjeszkedni kíván
hatályának bővítése befolyása Ausztráliára és északra,
vészesen közeledett az amerikai nyugati partról.
ellenállhatatlan expanzionizmus Japán azonban elindult
komoly kihívásokkal kell szembenéznie.
1942 áprilisa, májusa és júniusa megértetné a japánokkal
hogy voltak határok szemtelen sikerükre.
Egy alvó óriás Pearl Harborban felébresztették
és az amerikaiak, akik ezt csinálták belépésük az arénába,
hamarosan éreztette hatásukat.
Nagyon merész razzia Doolittle-től Tokióig,
a korall-tengeri csatában és a midwayi csatában,
minden előnyt, amit Japán meghódította Pearl Harbort
szembeszálltak volna az amerikai erők által.
Egy gömb létrehozása a távol-keleti közös jólétről,
felszabadult az irányítás alól nyugati birodalmak,
sokáig volt a japán vezetők álma.
április 42-én
a Felkelő Nap Birodalma volt nagyobb, mint valaha volt.
A háború Délkelet-Ázsiában és a Csendes-óceánon
sikeres volt.
A japánok most voltak stratégiai területek mesterei
a legfontosabb a kínai tengerparton, Malajzia, Thaiföld,
a holland Kelet-India és Burma nagy része.
A csendes-óceáni térségben megtartották a Wake-szigetet,
új Anglia, a Gilbert-szigetek és Guam,
és a honfoglalás új területek folytatódtak.
Kilátás volt rémálom a szövetségesek számára.
A háború első hónapjaiban fontos előőrsök
brit és amerikai a betolakodók kezébe került,
és több ezer katona fogságba esett,
mélyen belül internáltak ellenséges vonalak.
Még a korábban figyelembe vett Szingapúr is mint egy bevehetetlen erőd,
összetörték a japánok.
Hírek, amelyek hatással voltak egy bomba a szövetséges vezérkarban.
Amerika, ugyanakkor elvesztette
katonai bázisok stratégiai jelentőségű
és már-már elvesztette a lábát a Fülöp-szigetek értékes szigetein.
A főváros megszállása után a Fülöp-szigetek, Manila,
a japánok dél felé indult,
a sarkán visszavonuló szövetséges csapatok.
Akkor úgy tűnt, semmi sem lehetséges megakadályozzák a Felkelő Nap Birodalmát
dominálni teljesen a Csendes-óceán.
A sorozatos győzelmek után japán katonák,
Nagyon elégedett arról, amit elértek,
volt idő a pihenésre.
Egyelőre a fenyegetés Nyugat az új birodalmukban
megszűnni látszott.
A japánok voltak bíznak a képességeikben
hogy könnyen tartsa ezeket a területeket.
Nagy-Britannia és Amerika, ellentámadásra készültek,
mert szóba sem került átmenni ilyen vereségek megtorlás nélkül.
Néhány nap a Pearl Harbor elleni támadás után,
a brit miniszterelnök, Winston Churchill Washingtonba ment
vitákat indítani Roosevelt elnökkel.
1941. december 26-án
beszéd közben az amerikai kongresszus előtt,
bizonygatta kezelhetetlenségét elhatározása az ellenség leverésére.
milyen emberek szerintük mi vagyunk?
Lehetséges, hogy nem veszik észre hogy soha nem állunk meg
harcolni velük amíg leckét nem kapnak
hogy ők és a világ soha nem lehet elfelejteni?
Nagy-Britannia egyedül volt a tengelyerők elleni harcban
ősz óta Franciaországból 1940 nyarán.
Amerika bejárata a globális konfliktusban
Churchill nagyra értékelte.
Ezentúl Roosevelt, Churchill és Joseph Sztálin,
hadban áll az erőkkel a Harmadik Birodalom június 41-e óta,
egyesültek a tengely ellen.
Most volt egy igazi a szövetségesek győzelmének reménye.
Parancsnoki feladatok
műveletekhez a Csendes-óceánon.
Nem volt kétség
a fontosságról kihívások várnak rájuk.
Chester W. Nimitz tengernagy aki átvette a parancsnokságot
a csendes-óceáni flotta két héttel a japán támadás után
a haditengerészeti bázis ellen amerikai Hawaiin,
tisztában volt vele, hogy az lesz szükséges időt szánni
hogy kiadja Pearl Harbor romjai
helyreállítás előtt az amerikai flotta elsőbbsége.
koordinálásáért felelős támadás a Csendes-óceánon,
még egy óceán 160 millió négyzetkilométer,
Nimitznek le kellett győznie súlyos fogyatékosság az első hónapokban.
Azonban az amerikaiak jelentős előnye volt,
repülőgép-hordozóik, akik nem voltak Pearl Harborban
amikor a repülőgépek A japánok támadtak.
Nagy szerepet akartak játszani a csendes-óceáni összecsapásokban.
Ez az előny,
az amerikai haditengerészet teljes mértékben ki akarta használni.
Attól tartva, hogy a japánok folytatni fejlődésüket
Ausztráliába és Új-Zéland,
a szövetségesek első válasza
az alapok lerakása volt a Csendes-óceán szélén
azért, hogy indítson ellentámadásokat.
Új-Kaledónia elszigetelt szigetei, Fidzsi-szigetek és Espiritu Santo
Ki volt Ausztrália északkeleti részén,
sokáig voltak a nyugati befolyási övezetben
és a létesítmény katonai bázisokról gyorsan döntöttek.
Figyelembe véve heves harcok folynak
a színházban európai működés,
nagyon bonyolultnak bizonyult
tartalékokat találni küldeni a Csendes-óceánra.
Ezek a kellékek csak nehezen.
A japánok felgyorsultak tágulási ütemük
birodalmuk határai.
A szövetséges mérnökök, ők,
ellen futott az órát, hogy befejezzék a munkájukat,
gyakran megkísérli a lehetetlent hogy megbirkózzon a nehéz terepen.
Az elszántság ellenére hogy megállítsák a japánokat
ami soha nem lankadt,
a helyzet 1942 áprilisában enyhén szólva kritikus volt.
Az invázió óta a Fülöp-szigetekről december 41-ben,
amerikai és fülöp-szigeteki erők Douglas MacArthur tábornok vezetésével
ellenállást vezetett kétségbeesett a japánok ellen.
Ahogy a helyzet romlott,
Roosevelt elnök megkérte MacArthurt, hogy álljon le
átvenni a parancsnokságot a Csendes-óceán délnyugati részén,
Ausztráliából.
Bár vonakodva elhagyni az embereit,
MacArthur engedelmeskedik a parancsnak az elnök március 11-én
nem anélkül, hogy megtette volna a visszatérés ünnepélyes fogadalma.
Kevés vigasz volt a Fülöp-szigeteken hagyott csapatok számára
amelyet addig halasztottak a Bataan-félsziget egy redukált része,
Luzon fő szigetén kívül
április elején.
haditengerészeti erők szövetségesei a térségben
alatt megsemmisültek a Java körüli csaták sorozatáról,
és minden területen körülveszik pozícióikat
japán ellenőrzés alatt áll,
ezek a csapatok most voltak teljesen elzárva a világtól.
Amikor a japánok megindították támadásukat
amely során a légierő és a tüzérség megtörte a szövetséges védelmi vonalakat,
azok az éhes, beteg férfiak és fáradt a szüntelen harcoktól,
túl gyengék voltak ahhoz, hogy válaszoljanak.
Végül megadták magukat.
A katonák egy része megkísérelte hogy megszökjön Corregidor szigetéről
Bataantól délre,
hanem zászlóaljak japán gyalogság
beszivárgott és visszavezette őket a Malinta-hegyre.
Nagy kétségbeesésben azok közül, akik még mindig harcoltak,
leengedték az amerikai zászlót és Jonathan Wainwright tábornok,
aki átvette MacArthur tábornok,
nem volt más választása, mint elfogadni átadás feltételei
a tábornok javasolta Masaharu Honma.
1942. május 8-án
Fülöp-szigetek hivatalosan is elvesztek.
Nagyobb tragédia még mindig a szövetségesekre vár
a Fülöp-szigetek bukását követően.
A japánok 80 000 foglyot ejtettek.
Mindnek kellett táborokba szállítják,
de szembesülve a feladat nagyságrendjével,
a japánok úgy döntöttek, hogy elkészítik őket száz kilométert gyalogolni
felfelé a vonalon vasút San Fernandóban.
Ezt a sétát,
akit később megkereszteltek "A halál menete",
április 10-én kezdődött.
Pokol volt ezeknek a férfiaknak alultáplált és beteg.
Ezrek haltak meg
fáradtságuk miatt, éhség, kiszáradás
és betegség.
több ezer megölték az őreik.
Sötét ómen volt hogy mi a háború Japán ellen
viszonylatban kerülne emberi életekről.
hadifoglyok megvetéssel kezelik
japán katonák által aki fontolóra vette a megadást
szégyenként.
A hírek embertelen bánásmód Bataanban
végül eljutottak Amerikába.
Plakátok keringtek hogy megmutassa ezeket a szörnyűségeket
és az érzelem nagyon erős volt az amerikai lakosságon belül.
A szövetségesek elhatározása összetörni a japánok még erősebbek lettek.
Roosevelt elnök terveket szőtt
hogy megkopogtassa Japán szívét a főváros bombázásával,
Tokió.
A támadás után Pearl Harbor ellen,
Roosevelt kereste a lakosság moráljának emelésére
és a fényben események a Fülöp-szigeteken,
most már mohón volt hogy megmutassa az amerikaiaknak és a japánoknak
hogy a Felkelő Nap Birodalma nem volt sebezhetetlen.
[hang angol nyelvű]
Jimmy Doolittle alezredes,
az egyik leghíresebb repülő és amerikai repülőmérnök,
választották megtervezni és végrehajtani a támadást.
A múltban Doolittle nyert sok díjat
tetteiért és nagyban hozzájárult
a repülés fejlődéséhez.
A küldetés a rábízott kihívás volt
amivel nem rendelkezett mégis szembesült.
A fő probléma az amerikaiakkal szemben
a tényben rejlett hogy nem volt alapjuk
tehát bombázó felszállhat, hogy elérje Tokiót.
Természetesen lehet támadás repülőgép-hordozóról indítható,
hanem az eszközök, amelyek voltak a fedélzeten nem lett volna képes
hogy sok kárt okozzon.
Hosszas töprengés után
a nagy adaptálását képzeltük el B-25 bombázó, hogy elég könnyű legyen
hogy felszálljon egy repülőgép-hordozó fedélzetéről.
Április elején, ezek az erősen módosított repülők
indultak a USS Hornet átkel a Csendes-óceánon.
Marc Mitscher admirális a repülőgép-hordozó parancsnoka volt
amelyből Doolittle meg akarta indítani a támadást,
miközben a munkacsoport éppen haladt áthatolni az ellenséges vizeken,
védett volt William Halsey admirális,
a USS Enterprise fedélzetén.
Halseynek komoly volt a baja pereskedés a japánokkal.
A Pearl Harbor elleni támadásnál
Halsey szállított repülőgépek Wake Islanden
és volt Hawaiitól 400 kilométerre nyugatra.
A támadásra figyelmeztetve megesküdött magában hogy bosszút álljon az amerikaiak ezrein
meghaltak a haditengerészeti bázison,
és az elszántságát a japánok legyőzése tette hírnevét.
Míg a USS Hornet és a USS Enterprise a kapukhoz merészkedett
a Felkelő Nap Birodalmából,
Halseynek egy megfoghatatlannal kellett szembenéznie bosszúvágyában.
április 18-án,
egy japán hajó vette észre a flottát.
figyelmeztető jelek miután Japánba küldték,
most már félni kellett hogy a japán gépek nem szállnak fel
támadni az értékes amerikai repülőgép-hordozók.
Halsey úgy döntött hogy a Japán elleni támadás
azonnal el kell kezdeni.
Legénység a USS Hornet fedélzetén felkészítették bombázóikat.
A repülőknek volt kevesebb mint 160 méter híd
felszállni, és egyik pilóta sem, beleértve Doolittle-t,
még soha nem szállt fel repülőgép-hordozóról.
Senkinek még nem volt soha nem próbált bombázót indítani
akkora, mint a B-25 egy repülőgép-hordozó fedélzetéről,
amely képviselte enyhén szólva elég nagy kihívás.
A szigorú képzés hogy önkéntes legénység
kifizetést kapott,
és a 16 megrakott B-25-ös robbanó- és gyújtóbombák
sikeresen felszállt.
A riasztás miatt
300 kilométerre van az indulásra tervezett ponttól
elhagyták a repülőgép-hordozót.
Az idő jó volt egészen
és a bombázók a céljuk felé rohantak,
Doolittle gépe az élen.
Hat órával a felszállás után, a gépek elérték Tokiót
alkonyatkor és ledobták a bombáikat a fővárosról és környékéről.
Nem találkoztak szinte nincs ellenkezés.
A rajtaütés hatása az volt pontosan amit Roosevelt remélt.
A japánok voltak annyira megdöbbent és meglepett ez a támadás
hogy a személyzet tagjai szidni kezdték egymást.
A honvédség parancsnoka légi Tokió, elkeseredett és meggyalázott,
véget vetett életének.
Ugyanakkor egységek A japán harcosokat hazaszállították
és egy csoport a haditengerészeti repülést kivonták az Indiai-óceánból
a felségvizek védelmére.
Ahogy Amerika ünnepelt a Doolittle raid pilótái, mint hősök,
mindazok, akik bátorkodtak a japánok nem tudtak visszatérni.
Két legénység fogoly volt
miután leszálltak ellenséges területen,
és három ilyen férfi később kivégeznék.
Doolittle, a többi csapatával, a katonaság segített
és civilek Kelet-Kínában
aki menedéket nyújtott nekik és biztosította a hazatelepülést.
Drágán fizettek érte,
mert Japán akkor indított megtorló hadjárat a régióban
ami halálhoz vezetne közel 250 000 kínai paraszt.
A reakció brutalitása elárulja, mekkora volt a Tokió elleni támadás
viselt kár a japán büszkeségben.
Bár a kár a razzia által okozott elég könnyű volt,
az egyetlen tény, hogy amerikai bombázók sikerült eljutnia az ország szívébe
nagy visszhangja volt a japán döntésekről
a következő lépésről a csendes-óceáni háborúról.
1942 elején
bár a határok a Birodalom nőtt,
sok volt a nézeteltérés
a japán parancsnokságon belül a további műveletekkel kapcsolatban.
Osami Nagano admirális, A haditengerészeti vezérkar főnöke,
erős támogatója volt új területek meghódítása.
Stratégia, amely szintén megvolt a császári hadsereg teljes támogatása.
Úgy prédikált, hogy a támadás a következőkben Ausztráliára összpontosítunk,
viszonylag elszigetelt, és ki lehet az
bázisként használták az amerikaiak.
A terv megkívánta hogy a japán erők
megragadni az új-guineai Port Moresbyből
és Tulagi a Salamon-szigeteken,
kiszolgálni Ausztrália bázistámadása,
akkor elérhető közelségben szárazföldi repülőgépek.
A japánok kezdték hogy megközelítse Ausztrália területét.
Miután megragadta Új-Britanniából,
a legnagyobb sziget Új-Guinea 42. januárjában,
ők alkották meg Rabaul városát egyik fő bázisuk.
Az ausztrálok felismerték a hazájukat fenyegető veszélyt.
február 42-én
félelmeik beigazolódtak amikor a japán repülőgépek,
a munkacsoporté aki megtámadta Pearl Harbort,
elrepült valahová Ausztrália északi partja.
Ahogy közelednek a céljukhoz, Darwin kikötője,
csatlakoztak erős bombázók által.
Ez a razzia olyan lehetett pusztítóbb, mint a Pearl Harbor elleni támadás.
A bázisok lefoglalásával a Salamon-szigetek és Új-Guinea,
Nagano remélte izolálják tovább Ausztráliát.
Port Moresby elfoglalása és Tulagi nemcsak biztosította
Rabaul védelme, hanem a hódítást akarta elősegíteni
Új-Kaledónia, Fidzsi-szigetek és Szamoa.
Minden sor az USA közötti ellátás,
Ausztrália és Új-Zéland ezért levágnák.
Japánban, nem mindenki értett egyet Naganóval.
Yamamoto admirális, aki a Pearl Harbor elleni támadást tervezte,
inkább ezt gondolta, mint folytatta új területeket hódítani,
Japánnak összpontosítania kell erős védelem kialakításáról
az új Birodalomé.
A japánoknak volt kimeríthetetlen természeti erőforrások
aki tehette minden területről el kell szállítani
meghódította a Csendes-óceán környékén.
A tengeri utak Japán és a megszállt országok között
védeni kell
és ezért hogy Yamamoto türelmetlen volt
a fenyegetés megszüntetésére az amerikai beavatkozásról.
A japán admirális tudta hogy az a tény, hogy nem semmisítette meg
Amerikai repülőgép-hordozók Pearl Harborban hiba volt, és
a túlélés biztosítására a Birodalomról és magáról Japánról,
elengedhetetlen volt befejezni, amit elkezdtek
december 41-én,
vagyis elpusztítani az Egyesült Államok flottáját.
Yamamoto tervet kezdett kidolgozni
hogy vonzza az amerikai repülőgép-hordozókat a japán munkacsoport hatókörén belül
tekintettel egy csatára, amely lehetővé tenné hogy a japánok irányítsák
az egész Csendes-óceán középső részén.
Célpontnak választja Midway Atoll,
két kis korallsziget északnyugati végén található
a Hawaii-szigetek láncából.
Az amerikai bázis, ami ott volt elég messze volt Hawaiitól
a kockázat csökkentésére mint a nehézbombázók
jöhet fenyegetik a japán hajókat.
Másrészről, ha nem küldtek repülőgép-hordozót
az atoll védelmére,
elfogás esetén,
A Midway kitágulna Japán határvédelem
és akár alkothat is előretolt bázis a támadások indításához
az Egyesült Államok nyugati partja ellen.
Yamamoto azonban nem járt sikerrel hogy meggyőzze Nagano admirálist
mint egy támadás Midway ellen kellett elsőbbséget élveznie.
1942. április 18-ig
előkészületek összpontosítottak délre és Ausztráliára
nem pedig kísérlet az amerikai flotta megsemmisítése.
Jimmy Doolittle-ig nem megindította merész razziáját Tokióban
megváltozott a vélemény a Midway elleni támadás mellett.
Növekvő félelemmel Japán sebezhető
légi támadások, a miniszterelnök,
Tōjō tábornok,
odaadta erőfeszítéseit a Birodalom védelmében
és megszüntetése az amerikai fenyegetésről.
Április közepén azonban már késő volt
hogy kivonják a készülő erőket hogy előrenyomuljon Port Moresby és Tulagi felé.
A midwayi csatára még várni kell.
Előrelépés Ausztrália felé,
kódnév: Operation Mo,
május elejére tervezték.
Az egész kampány alatt volt Yamamoto pártfogoltjának parancsa,
Inoue admirális.
Több csoportot koordinált beleértve a repülőgép-hordozó csapásmérő erőt is
Takagi admirális parancsnoksága alatt,
Tulagi inváziós hadereje, Shima altengernagy parancsnoka
és a Port Moresby inváziós haderő.
Amit a japánok nem tudtak,
hogy az amerikaiak feltörték a kódjaikat
és hogy bármilyen rádiókapcsolat
feltartóztatta a hírszerzés amerikaiak és britek.
Nimitz admirális ezért értesítették a közelgő eseményről
a Port Moresby elleni támadásról.
A hírt feldolgozták komolyan az amerikai
aki ismerte azt Ausztráliát nagyon sebezhetővé vált
ha a japánok beültették bázisok olyan közel az országhoz.
Admirálissal való egyeztetés után Ernest King az amerikai haditengerészet élén,
úgy döntöttek, hogy ezek a próbálkozások az inváziót meg kellett állítani
minden repülőgép-hordozó által hogy a szövetségesek begyűjtik.
Egy flotta repülőgép-hordozók két csoportja
gyorsan összeszerelték,
beleértve a 17-es munkacsoportot is a USS Yorktown repülőgép-hordozón alapul,
és a 11-es munkacsoport a USS Lexington repülőgép-hordozón.
Frank Fletcher admirális, aki már a Csendes-óceánon harcolt
a rajtaütések után a Marshall- és Gilbert-szigeteken,
februárban volt,
Yorktown parancsnokává nevezték ki és felelős az egész küldetésért.
Aubrey Fitch admirális – parancsolta a Lexingtonnak.
Ráadásul erősség ausztrál-amerikai, Task Force 44,
megbízásából John Crace ellentengernagy, a Királyi Haditengerészettől,
további támogatást nyújtana.
A következőhöz navigálva Új-Guinea és a Salamon-szigetek,
a flottának szembe kellett néznie viharos tenger és erős szél.
Nem volt kétség hogy az összes férfi a fedélzeten
készen vagyunk hogy ellenálljon a legrosszabb viharoknak
ha ez a lehetőség hogy keményen megütjük a japánokat.
mivel repülőgép-hordozók hajóztak nyugatra,
repülőgépek felfegyverkezték magukat a támadásra,
tele bombákkal,
és a pilóták készen álltak a cselekvésre.
Végül, május 3-án robbant fel a hír.
Shima inváziós hadereje partra szállt a Salamon-szigeteken.
japán csapatok Tulagi felé haladva,
Fletcher módosítva északi pályája.
Május 4-én 60 gépet indítottak útnak három hullámban Yorktowntól,
erőt véve Shima teljesen meglepődött.
A támadás sikeres volt.
Három aknavadász és négy hidroplánt találtak el.
Az amerikaiak megpróbálták elsüllyeszteni egy nagy rombolót,
hanem a japánok továbbra is fogva tartotta Tulagit
és már a telepítésen dolgoztak egy hidroplánbázisról a szigeten.
Az elkövetés után súlyos károk a japán flottában,
Fletcher vezette a flottáját délre, hogy találkozzanak a hajókkal
írta: Crace és Fitch.
Most a japánok tudták amerikai repülőgép-hordozók jelenléte
a területen.
Vágyik a megvalósításra amit Yamamoto remélt megtenni a Midway-nél,
Takagi admirális akcióba lendült.
Elvette a repülőgép-hordozóit mintegy 500 kilométerre a Salamon-szigetektől
és belépett a Korall-tengerbe szembeszállni a szövetségesekkel.
Utazás volt az ismeretlenbe
ami okot adna az első találkozáskor
repülőgép-hordozók között a történelemben.
Az egyik legjobb amerikai tiszt mondta kb
a korall-tengeri csatáról, hogy kétségtelenül az volt
a legzavarosabb csata a csaták történetéről.
felderítő repülőgépek az amerikaiak küldték
és a japánok észrevenni az ellenséges hajókat,
játék macska és egér.
A zűrzavarban repülők nyíltak tűz saját erejük ellen,
mások próbálkoztak ellenséges hajókra szállni.
Végül május 8-án megtörtént a döntő ütközet.
Aznap reggel 8:20 körül,
mindenki észlelte a jelenlétet másrészt szinte egyszerre
és repülőgépek sürgősen elindították.
A japánok egyesített erőben,
és minden egyes amerikai repülőgép-hordozó külön támadások rajtaütéseiben.
9:25 körül, minden gép a levegőben volt
repülőgép anyahajók közeledtek egymáshoz.
Yorktown repülők délelőtt 11 óra körül támadtak meg.
és 60 japán nullával találkozott amely a Shōkaku repülőgép-hordozót védte
és a testvére.
Míg a repülők az égen manővereztek,
elkerülve a légvédelmi tüzet,
a Shōkakut eltalálták 1000 font bombával
amely jelentős károkat okozott a pilótafülkébe, és nagyon gyorsan,
támadás után repülőgépek indították a Lexingtonból,
akción kívül volt.
A japánok ellentámadásba lendültek és 14 gép zuhant a USS Lexingtonba
fogós mozdulattal.
Ezt eltalálták kétszer torpedókkal
búvárbombázók előtt ne érintse meg a Yorktown hidat.
Fletcher hajója túlélné,
a lexington nem lenne olyan szerencsés.
A bombák megvoltak tönkretett egy üzemanyagtartályt.
A szikrák meggyújtották a füstöt ami felgyülemlett a hajóban.
Dráma sorozat robbanások dördültek,
és a tűz gyorsan kikerült az irányítás alól.
Hajók közeledtek evakuálni a legénységet,
mert több mint 2500 férfi el akarták hagyni a Lexingtont.
A csata ezen a pontján,
minden ellenség szenvedett jelentős károkat.
A túlélők Az amerikaiak menedéket kaptak
ahogy a japánok visszavonultak.
A csata költséges volt az amerikaiaknak
veszteség miatt a USS Lexington,
valamint más hajók és sok eszköz.
Taktikai szinten a japánok megnyerték a csatát.
A korall-tengeri csata pozitív következménye lesz.
Jelenlét jelentős szövetséges erővel rendelkezik a térségben
és a kárt két repülőgép-hordozó szenvedett
félt a japánoknak a pusztítás
leszállóhajójukról Port Moresby felé tart
hogy megtámadja.
Ezért a támadást elhalasztották, és vele az előleget
Ausztrália északi partjaira.
Nimitz küldetése tehát sikeres volt.
Egyelőre Ausztrália megmenekült.
Ha a japánok előretörnek a Csendes-óceán déli részén lelassult,
Délkelet-Ázsiában – folytatódott.
A brit keleti flotta már kiűzték az Indiai-óceánból,
a felkelő nap birodalma kiterjesztheti a biztonsági peremét
kicsit nyugatabbra.
Japán tengeralattjárók szabadon járőrözni a területen,
a szövetségesek nem tehettek sokat megakadályozni az ellenséget
haladni ismét Burmán keresztül
és Indiába, a korona ékszerébe a Brit Birodalom Ázsiában.
A briteknek már volt sok területet vesztett
és Winston Churchill különösen aggódott
ennek az új fenyegetésnek.
Az indiai szubkontinens volt 1858 óta angol fennhatóság alatt áll
és Churchill vonakodott egy darab elvesztésének gondolatára
olyan értékes a Birodalom számára.
amerikai szövetségese, Roosevelt elnök,
egyéb gondjai voltak.
Burma engedélyezte az utánpótlás áthaladása
fegyverben Kínába és nagyon fontos volt
hogy nyitva maradjon így a kínai vezető,
Generalissimo Csang Kaj-sek,
folytathatja a harcot Japán ellen,
így elfoglalva sok ellenséges csapat
és megelőzése átcsoportosításuk a Csendes-óceán déli részén.
Roosevelt hatással volt Joseph Stilwell tábornok
vezérkari főnökként műveletekhez
Kínában, Burma és India.
A harcok Burmában folytatta,
de a szövetségesek tudták vesztes csata volt.
Április vége felé, Lashio Burma északkeleti részén
leesett, így elvágták a burmai utat,
és Stilwellnek nem volt más választása mint elrendelni a sürgősségi evakuálást.
Május 6-án az amerikai tábornok gyalog elkezdett visszavonulni Indiába,
míg a britek lassítani próbáltak
a japánok fejlődése mielőtt szintén Indiába indulna.
Bármilyen remény a megtartásra Burma most elveszett
és ez az ország, amelyet egyszer megszálltak,
védelem amit Indiának ajánlott fel, már nem létezett.
Churchill félt teret veszíteni,
hanem a japánok nem volt szándéka
hogy megtámadják Indiát.
Május végén, nyilvánvalóvá vált
mint más ambiciózusabb tervek elfoglalták stábjukat.
Yamamoto finomított készül a midwayi csatára
aki gólt szerezne a háború új szakasza
mit vezetett Japán az amerikai flotta ellen.
Bár a felsőbbrendű Yamamoto, Nagano admirális,
végül jóváhagyását adta a Midway támadáshoz,
a nézeteltérések továbbra is fennmaradtak haditengerészeti parancsnokok között.
Nagano úgy döntött hogy Yamamoto újabb támadást indít
a Midway-vel egy időben,
megragadni néhány lakatlan vulkáni sziget,
körülbelül 1500 kilométerre található az Alaszkai-félszigettől nyugatra.
Az Aleut-szigetek messze északra voltak Midwaytől
és Yamamoto tisztában volt vele hogy ez a kiegészítő küldetés
kiterjeszteni készült csataövezetét aránytalanul.
Naganót nem lehetett elriasztani.
Az Aleut-szigeteken nem volt nem erős gazdasági érdek,
sem katonai, sem stratégiai, terméketlen talajuk miatt
hegyvidéki és zord éghajlatuk.
Másrészről,
ragadd meg kiterjesztve a japán védelmi vonalak,
és engedték irányítani navigáció a Csendes-óceán északi részén.
volt remény hogy ez a második támadás,
távol Midwaytől, vezetéssel elterelésül szolgál
a bevetést amerikai hajók északon,
ezáltal gyengül a fő amerikai flotta.
Yamamoto végül megtalálja néhány előnye a nagano tervnek
és bár vonakodva, beleegyezett a hosszabbításba
a harci övezetből, beleértve az Alaszkához közeli szigeteket.
A japán admirálisnak kellett koordinálnia
látványos művelet.
A gyűjtésen dolgozott a legnagyobb flotta
soha nem kelt át a Csendes-óceánon.
A meglepetés hatás jelentené fontos jellemzője
Yamamoto terve.
Ezért megosztotta hatalmasságát armada négy különálló csoportra,
hogy az amerikaiak fogalma sem lehet
a japán flotta erejéről mikor kezdődik a csata.
Az első erő légicsapást hajtottak végre
Chūichi Nagumo admirális,
aki vezetett a Pearl Harbor elleni támadás
néhány hónappal korábban,
és akinek sikerült is rákényszerítenie az angolok, hogy elhagyják az Indiai-óceánt
támadásai után flottájuk ellen 42 elején.
Eközben Nagumónak cselekednie kellett az inváziós haderő szoros támogatásában
Midway elrendelte Kondo admirálistól.
Ez idő alatt,
fő erőssége aki követte a másik kettőt
és lebonyolították maga Yamamoto,
repülőgép-hordozókat kellett megtámadnia Egyszer amerikaiak csábítottak a környékre.
Végül a negyedik a flotta része, Force Nord,
el kellett különíteni a többitől és rohannak északra és az aleutok
mielőtt elkezdődik a midwayi csata.
Yamamoto sajnos
erőinek beosztása az volt tervének fő kudarca,
mert a csoportok lennének túl távol egymástól
hogy támogassák egymást.
Yamamoto hajói 500 kilométert akartak hajózni
Nagano hajói mögött
és hatástalannak bizonyulnak amikor az amerikaiak megvédenék magukat.
Ez idő alatt, a Csendes-óceánon át,
hírszerző egység Az amerikai haditengerészet vadászgépe Pearl Harborban
volt még egy alkalom megfejtette a japán kódokat.
Yamamoto minden erőfeszítése hiábavaló volt elterelést létrehozni.
május 42-én Nimitz admirális megerősítést kapott
hogy Midway volt a japánok új célpontja.
Még neki is volt csatarendjükről
valamint a támadás időpontjai amelyet június 4-re vagy 5-re terveztek.
A birodalmi Flotta Midway felé száguldott
nem tudta, hogy küldetése ismerte az ellenség.
amerikai erők Japán offenzívára készültek.
Midway egy hely volt fontos a védekezésben
Amerika nyugati partjáról,
és a rajtaütés után a hawaii bázis ellen,
Az amerikaiaknak kellene győződjön meg róla, hogy készen állnak.
A japánokkal ellentétben
profitáltak abból, hogy Midway
lehetne használni kilövőállásként
és ez Hawaiiról,
új repülőgépeket küldtek,
ezzel növelve a teljesítményt légi és helyszíni védelem.
Repülőgép-hordozókat is tettek segít megvédeni Midwayt.
Fletcher Munkacsoport 17
visszavonták a Korall-tengerről.
Bár súlyosan sérült, a Yorktown túlélte a csatát.
Visszatérése után május 27-én Pearl Harborban,
hajógyári munkások
dolgozott A nap 24 órájában a javításra
hogy készen álljon hogy menjen megvédeni Midwayt.
Munkacsoport 16 a Hornet és az Enterprise repülőgép-hordozókkal
már készen állt Pearl Harborra.
Halsey admirális nem volt elég érvényes a csatában való részvételre.
Lecserélték írta Raymond Spurance admirális
aki műteni készült Fletcher admirális parancsnoksága alatt.
A lehető legtöbb férfi mozgósítása a hadsereg, mint a haditengerészet,
Nimitz fellebbezett képszakértőknek
hogy a Midway eseményei filmezni és fényképezni.
Ez alkalommal,
John Ford rendező, aki nagyon jól ismerte Nimitzt,
egy éves volt a csata leghíresebb jelenetei közül.
Május vége felé, mindent, amit meg lehet tenni
a felkészüléshez hogy a csata lezajlott.
A védelmek a helyükön voltak
és az amerikai erők nem tehetett többet
mire kell figyelni és mire várni megkezdődik a japán offenzíva.
Légihadtest egységei kutatta az eget
keresi az első jeleket a japán támadásról,
a tengeren,
Yamamoto és armádája közeledtek a haditengerészeti bázishoz.
Megfordítva amerikaiak,
a japánoknak volt egy gyengesége elképzelés arról, hogy mivel néznek szembe.
Azt hitték, hogy csak két repülőgép-hordozó, a USS Enterprise és a USS Hornet,
rendelkezésre állna Midway védelmére.
Valóban meg voltak győződve hogy a USS Yorktownt elsüllyesztették
a csata során a Korall-tengerről.
alábecsülni ellenfeleik ereje
tragikus tévedésnek bizonyulna.
Sőt, a japánok nem kettővel álltak szemben,
de három induló csoporttal, és a rájuk váró kihívás
nehezebb volt mint Yamamoto elképzelte.
május 30-tól, Amerikai megfigyelő repülőgépek
Midwayről indították, az ellenséges flottát keresve.
Alapos vizsgálat után napokig a tenger,
A császári haditengerészet hajói észrevették.
Megszólal a riasztó a Midway-szigetcsoport felett június 4-én a hajnali órákban,
amikor Nagumo elrendelte búvárbombázóihoz,
torpedócsónakjai, és a Zero harcosai
hogy megindítsa a támadást az amerikai bázis ellen.
Kevesebb, mint két órával később, elkezdődött a mészárlás.
Amerikai gépek repültek a tengerészgyalogság, vészhelyzetben szállt fel
feltartóztatni a támadást és sok repülőgépet megsemmisített
miközben folyik súlyos veszteségek.
Ez idő alatt, Nagumo búvárbombázói
végigsöpört a szigeten és védői a földön
akik várták őket.
A légelhárító sokkal félelmetesebbnek bizonyult mint amire a japánok számítottak.
A bázis káoszba borult.
Bombák záporoztak a szigeten,
tankok megsemmisítése üzemanyag és repülőgép hangárok,
hanem a védők még mindig lőttek a támadókra.
Amint az első támadás a sziget ellen véget ért,
az amerikaiak ellentámadásba lendültek.
Két torpedóhajó-század a japán repülőgép-hordozók felé rohant.
Kísérő harcosok nélkül, könnyű prédák voltak
nullákért, és gyakorlatilag mindegyiküket lemészárolták.
Amerikai támadások hullámai folytatta, sarokba szorítva a japánokat,
jobban elfoglalt a védekezéssel hajóikat, mintsem rajtaütést indítani
az amerikai flotta ellen.
amerikai repülőgépek majd áttörte a japán védelmet.
Az Enterprise Air Group eltalált két repülőgép-hordozót,
beleértve Nagumoét is, miközben repülők Yorktownból
megtámadta a harmadikat.
Hamarosan már csak egy maradt működő japán repülőgép-hordozó
aki ellentámadásba lendült bombázóhullámot indítva
egy merülésben a Yorktown ellen.
A japán repülőgép-hordozóhoz képest a Yorktown jobban felkészült
a harcért.
Azonnal elindította vadászait hogy elfogják az ellenséges repülőgépeket.
Sok Japán repülőgépeket lőttek le
és Yorktownt eltalálták többször bombákkal.
A tüzeket gyorsan megfékezték és vadászgép-felszállások
folytatta.
A japán bombázók második hulláma az amerikai repülőgép-hordozó felé tartott.
Spurance admirális döntő támadást indított
a japán flotta ellen 40 búvárbombázóval.
Alig egy óra múlva észrevették az utolsó japán repülőgép-hordozó.
Erőfeszítései ellenére kétségbeesetten akar ellenállni,
amerikai repülőgépek végzetes csapást mért rá.
Kigyulladt és elsüllyedt.
A nap végére az volt világos, hogy Yamamoto terve
kudarc volt.
Emberi veszteségek magasak voltak és sok repülőgép
elveszett az ellenség számára.
Nem volt más lehetőség mint leállítani Midway invázióját.
Négy repülőgép-hordozó A japánokat elpusztították.
Ennek komoly lesz a vége következményei a birodalmi haditengerészet számára,
mert a tengeri erőviszonyok most dőlve
Amerika javára.
Az amerikai haditengerészet is szenvedett oldalán súlyos veszteségek.
Yorktown, a Task Force 17 zászlóshajója,
aki döntő szerepet játszott a Korall-tengeren és a Midway-ben,
nem akarta túlélni.
Miután megütötték torpedók által,
legénysége kénytelen volt elhagyták, mert féltek a felborulástól.
Miután végzetes ütést kapott egy japán tengeralattjáróról,
a Yorktown június 7-én elsüllyedt.
Az amerikaiak 300 embert veszítettek a midwayi csata során
a japánok pedig körülbelül 2000.
Nem volt kétség mint az amerikaiak
elvitték nagy győzelem.
katonák és tengerészek sebesülteket kezeltek
a túlélőket pedig végső nyugalomra helyezték.
Roosevelt elnök gratulált akik bátran
szembeszállt az ellenséggel,
és kijelentette, hogy a midwayi csata megállította a japán előretörést.
Északabbra ugyanez nem volt igaz.
Az erők haladnak az aleutoknak
sikeresebbek lettek volna mint Nagumo flottája Midwaynél.
június 3-án és 4-én ezek a repülőgép-hordozók támadásokat indítottak
mindkét alappal szemben katonák az Unalaska-szigetekről.
Zavarta a rossz időjárás, a repülőgépek kevés kárt okoztak,
de június 6-án és 7-én a csapatok a Kiska-szigetnél szálltak partra
és Attu-sziget, és ott bázisokat hozott létre.
Ezeket az alapokat helyezték el a japánok az Egyesült Államok területének kapujában.
Attól tartva, hogy támad a nyugati part ellen indítják,
minden óvintézkedést megtettek hogy megvédje a nemzeti területet.
Bár hangzatos győzelem Midway-n nyert,
nyilvánvaló volt hogy a Japán elleni háború
még korántsem volt vége.
A következő hónapokban be akarták bizonyítani, hogyan
elleni harc a Felkelő Nap Birodalma kemény lenne.
Fagyott területek az Aleut-szigetekről
az áthatolhatatlan dzsungelbe Új-Guinea és a Salamonok,
a legkeményebb harcok némelyike világháború
nyernivaló maradt,
és a csendes-óceáni háború még csak gyerekcipőben járt.