Front des Alpes, juni 1940.
Snart några franska soldater
kommer att möta 300 000 italienare.
Inom vissa sektorer, de kommer att slåss en mot åtta.
Överallt i Frankrike, det är nederlagets sorgliga skådespel.
Regeringen flydde till Bordeaux den 14 juni.
Samma dag, tyskarna invaderade Paris.
Vägarna svämmar över flyktingar och flyende trupper.
Stampen sprider sig som en smittsam sjukdom.
Mussolini är säker på sin seger.
Varför gör fransmännen skulle de slåss om allt var förlorat?
Varför skulle de dö, när många kapitulerar till tyskarna?
Duces påståenden är gränslösa.
Däremot diktatorn har allvarligt fel.
Även om Frankrike håller på att förfalla,
General Olry och hans män, i Alperna, kommer att förbli rak.
De kommer att fortsätta kampen och kommer att göra bättre än att stå emot.
Under tio dagars strid, italienarna kommer att förlora mer än 6 000 man
utan att kunna fatta en tum av franskt territorium.
Nästan överallt, de franska trupperna kommer att trycka tillbaka dem.
Trots attackerna
och trycket Tyska pansare som omger dem,
alpernas armé kommer att uppnå en rungande seger.
Journalist och historiker, jag ville ha vet hur dessa män hade segrat
i en tid då allt höll på att kollapsa runt dem.
Jag samlade in vittnesbörd.
– Jag träffade äldre som sedan sin position, försvarade sitt hem.
Det är uppenbart att de ville slåss och vinna.
Jag samlade ledtrådar.
Är det här skotthål? - De kämpade hårt om det,
och de misslyckades med att återvända.
Min strävan efter rester tog mig väldigt högt.
Det är lite som topparnas berusning.
Levande historia entusiaster återskapade stridsförhållandena för mig.
Jag följde också efter arvingarna alpina trupper 1940,
exceptionella fighters.
Mer än krigare, bergsfolk.
De ledde mig till sitt land,
en miljö lika sublim som den är stram,
där varje fel uppskattning betalas kontant.
På själva platsen för slagsmålet,
Jag försökte dechiffrera orsakerna av en seger, alltför snabbt bortglömd.
Krigsförklaringen
meddelades ambassadörerna av Storbritannien och Frankrike.
10 juni 1940.
Italien förklarar krig till Frankrike och England.
Till sina generaler sa hertugen:
"Jag behöver tusentals dödsfall att sitta vid fredens bord. »
Mordisk cynism.
The Duce har en idé i huvudet: ockupera Frankrike, från Alperna till Rhône,
fånga Nice och Marseille att göra dem till italienska hamnar.
Hans aptit verkar omättlig, hans överdrivna ambitioner.
Det måste sägas att för en månad, hans allierade Adolf Hitlers trupper
strosa över de franska slätterna.
I mitten av maj sjösatte tyskarna deras offensiv mot Nederländerna,
Belgien och Luxemburg.
Det är Blitzkrieg,
blitzkrieg, baserat på kraften i stöten och hastigheten,
tack vare perfekt koordination mellan pansar och flyg.
Trots modet och offret av franska soldater,
generalstaben förblev inlåst
i äldre design av det stora kriget 1914-1918.
Men det nya skyttegravskriget inte skedde.
Den 11 maj, på bara två dagar,
tyska trupper ligger vid den franska gränsen.
Efter förlusterna holländska och belgiska,
del av de fransk-brittiska trupperna gick ombord på Dunkirk,
som infaller den 4 juni.
Den 7 juni, den franska fronten är genomborrad på Somme.
Tyskarna är på Seine den 9 juni, på Aisne den 10 juni.
De korsade Rhen den 13 juni, nådde Dijon och Orléans den 17 juni.
Cherbourg och Brest nås den 19 juni.
På detta datum, Alpernas försvarslinje
är fortfarande intakt.
Efter krigsförklaringen av Mussolini, 10 juni vid midnatt,
fransmännen bestämde att spränga broarna
ligger på stigen italienska inkräktare.
Femtiotre ton sprängämnen gjorde det omöjligt
alla drivna attacker och fiendens pansarfordon.
Inbjudna att evakuera sin by,
många civila inte hade dags att övervinna hinder.
Alpernas armé, under befäl av general Olry,
vänta på attacken italienska trupper.
De kommer att ha mycket att göra.
Vi kommer att behöva kämpa under förhållanden fruktansvärt klimat.
Det regnar, det snöar över 2000 m.
Vissa dagar ska vi spela in temperaturer på minus 15 grader.
Eric Challier är president av föreningen "Tempête sur les Alpes",
den enda rekonstituerande gruppen troget de alpina trupperna från förr.
Eric, hur många män har general Olry?
Alpernas armé, i juni 1940, har cirka 185 000 män,
inklusive 85 000 män på frontlinjen.
Kom igen, packa på ryggen!
Här går vi!
Hur gjorde dessa män är de fördelade på marken?
De höga bergen tillhör skidscouterna,
det fanns 96 i juni 1940.
De håller i topparna och är utkik efter nedströmsenheter,
nämligen trupperna fästning och artilleri.
Dessa trupper, är detta artilleri viktigt?
Håller hon Alpinlås?
Ja, och det är hon vilket kommer att bidra starkt
att blockera italienarna den 40 juni.
Deras motto, som alla trupper av fästningen, var "Vi passerar inte".
Vad är handlingsfältet Franska styrkor?
Alperna kedjan.
Den sträcker sig från Haute-Savoie i Menton, vid Medelhavets stränder.
Detta representerar ungefär 400 km lång och 150 km djup.
Det är en kamp som kommer äga rum på alpmassivet?
Hon kommer i huvudsak äga rum i bergsområden.
Alpernas front är uppdelad i två zoner.
En norr om Ubaye-dalen har bara ett fåtal pass framkomliga på sommaren:
Lille Sankt Bernard, till Aostadalen,
Mont-Cenis och Montgenèvre leder till Turin, Col de l'Arche.
söder, alpmassivet är mer genomsläppligt
och sjunker gradvis mot Nice.
Col de Tende slutar, på den italienska sidan, i Cuneo.
Det franska systemet är uppdelad i tre befästa sektorer
i Alpes-Maritimes, Dauphiné och Savoie.
Detta är Alpernas Maginot-linje.
Från 1930-talet, inför de växande farorna i Europa,
fransmännen beslöt att befästa
en del av deras gränser i norr, öster och Alperna.
Den här raden av bunkrar bär namnet på dess initiativtagare, Maginot.
I Alperna, fästningar byggdes därför
under de soliga dagarna, från kl befästningar från 1800-talet
eller på platser strategiskt på mycket hög höjd.
Målet, att kapa yxorna fiendens penetration.
I Haute Maurienne,
Turra fortet har utsikt över Mont-Cenis-bassängen.
Laurent Demouzon, passionerad Alpina trupper, befästningar
och slaget vid Alperna, författare till verk om dessa ämnen,
bestämde mig för att ta mig dit.
Vi befinner oss på 2 482 m över havet.
Här är vi vid Turrafortet.
Det är ett gammalt fort.
Ja, det är en stark sådan från slutet av 1800-talet.
Den integrerades sedan till Maginots försvarslinje?
Ja, när vi byggde Maginotlinjen använde vi dessa forten.
De kommer och utrustar något mindre strategiska passager
än stora verk, men vi kommer att behålla dem.
Vad är det för byggnad? – Det här är truppkasernen.
Byggd på den tiden?
1901-1903, det är markerat på den.
Hur många år ska man bygga den? - Fem år.
Det är vad? - Gallerierna
ger tillträde till klippkasematten.
De grävde ut berget. - Vi grävde det.
Plockar, plockar, dynamit.
En tunnelbana.
Här, som för många andra alpina befästningar,
fransmännen arbetade hårt att ställa in skyddade skjutplatser,
Kasematterna, som täcker den italienska gränsen.
Här de bokstavligen korsade berget från sida till sida,
utgrävning av berget, 30 m under jord,
upp till klippan med utsikt över invasionsvägarna.
Kan artilleripjäser komma in? – Ja, vi tog in dem i kasematten.
Dessutom, i 40, en kommer att stanna där permanent
och den andra kommer att placeras på olika platser, kommer att vara ute, in igen osv.
De flyttar dem. – De flyttar dem.
Faktum är att vi vet väl Maginotlinjen från nordost,
men vi ignorerar att det finns en riktig Maginot-linje
som byggdes här.
Berätta mer.
Denna linje är en del av det allmänna Maginot-programmet.
Det första verket byggd, det är Rimplas,
i Alpes-Maritimes 1931, före nordost.
Denna linje är också viktig än i nordost.
Så det finns en Maginot-linje över hela Alperna, över 400 km...
Från Mont Blanc till Medelhavet.
På Mont Blanc, nej, men från de första dalarna, ja.
Hon åker till Korsika och i Tunisien med Mareth-linjen.
Endast, i mitten av juni 1940,
den andra Maginot-linjen, det i norra och östra Frankrike
togs omvänt.
Instängda, de franska enheterna kämpade bra.
Tyskarna slog hårt.
De bombade, benade befästningarna, bucklade tornen,
genomborrade rustningen, jagade soldater med granater, eldkastare.
De jagade dem som råttor,
tvingar besättningarna att kapitulera innan de kvävs.
Om bara La Fertés verk, i Ardennerna, förstördes,
i det populära sinnet,
namnet Maginot väcker fortfarande en grym bluff.
Denna armerade betongvägg stoppade inte tyskarna,
för att de slog till någon annanstans,
kringgå hindret för att minska den i ett andra steg.
Men, i Alperna, etablissemanget Maginots verk har studerats väl.
Det fanns en riktig installationsprocess,
det vill säga, vi sätter inte av en slump, dessa verk och dessa forten?
Nej, vi måste sluta penetrationsaxlarna.
Alsace-Lothringen är ganska platt,
men här måste du klara genom passen och dalarna.
Så, vi går först stärka dessa punkter,
placera dig sedan på topparna, där fienden har liten chans att passera.
Så det finns ett riktigt sätt att organisera försvarslinjer i bergen?
Vi ska sprida ut försvaret med utposter på gränsen,
med infanteri, med maskingevär,
och bakom har vi artilleriet
som kommer att kunna skjuta att skydda andra.
Vi har till och med en tredje rad fungerar för säkerhets skull.
Det är verkligen en skiktad millefeuille.
Varje verk stödde ett annat.
Om en av bunkrarna var nedsänkt genom att motsätta sig infanteri
andra verks kanoner sköt direkt mot honom.
Detta kallas "avlusning".
Artillerieldar korsade från en position till en annan
skapa dödliga zoner för fienden.
De stora verken omfattade av deras minsta vapen.
För deras del,
italienarna hade från 1937, började bygga en alpvall,
Vallo Alpino, vars juvel var Fort du Chaberton,
byggd 1901, på mer än 3 100 m höjd.
Sägs ointaglig och oberörbar av franskt artilleri,
han var beväpnad åtta 149 mm kanontorn
som hotade staden Briançon.
Det här slaget om Alperna
tillkännagavs också som en fantastisk artilleriduell.
Från krigsförklaringen den 10 juni,
de italienska styrkorna väntar ordern att anfalla Alperna.
alpina trupper ligger i spetsen för attacken:
dessa är Alpini, bär sin filthatt
med kaja eller örnfjädrar.
Men även bland dem är vi avsky att attackera tidigare vapenbröder
av första världskriget.
Ändå är Mussolini säker av sin armés styrka,
men har han verkligen rätt?
passionerad historiker,
Jean-Baptiste är president från föreningen Plotone Avanti,
som troget rekonstruerar italienska bergstrupper.
Johannes Döparen, hur många är italienarna på tröskeln till striden?
De har hundra tusentals män, redo att slåss.
Tvärtom är det färre fransmän.
Dessutom italienarna har ett flyg som fortfarande är intakt,
till skillnad från fransmännen.
Numerisk överlägsenhet är på den italienska sidan
och Frankrike kommer att behöva slåss med färre män.
Är dessa italienare bra soldater?
Ja, det finns en mörk legend runt den fega, fega italienska soldaten.
Trots nederlag som i Doha, det fanns bra enheter
som har uppnått bedrifter i italiensk historia.
Ack, utrustningen följer inte alltid med
och deras kommando är inte nödvändigtvis bäst i Europa,
med några mycket sklerotiska ledare.
Allt detta kommer att påverka dem torn under kriget.
Strategiskt, Italien är hon redo att attackera?
Nej, sa militärledarna till Mussolini att de inte var redo.
Deras bransch är ännu inte tillräckligt kraftfull,
materialet saknas, och de valde, 1939,
att inte gå i krig, genom att förklara icke krigförande.
Äntligen gynnas de av det franska nederlaget i nordost,
av tyskarnas passage genom Belgien, att gå in i kriget i juni 1940.
Men detta val kommer att visa sig vara extremt allvarligt för Italien.
hoppas Mussolini att tyskarna avancerar
kommer att tillåta honom att erövra territorier utan att verkligen slåss,
och han har inte fel.
I mitten av juni, Frankrike är blodlöst.
Den 17 juni kl.
meddelar marskalk Pétain på radion att han skänkte sin person till Frankrike.
Tråkig insats.
I dessa smärtsamma timmar,
Jag tänker på de olyckliga flyktingarna
som i extrem fattigdom,
korsar våra vägar.
Jag uttrycker till dem min medkänsla och omtanke.
Det är ett tungt hjärta som jag säger dig idag,
att kampen måste upphöra.
jag tilltalade denna natt till motståndaren
att fråga honom om han är villig att söka med mig,
mellan soldater,
efter kampen och till ära,
sättet att sätta ett slut på fientligheterna.
Om mot norr, andan av motstånd verkar bruten,
alpernas armé är långt ifrån att ha sagt sitt sista ord.
För ett neutraliseringsskott.
Här är Alpinerna på deras hemland.
De försvarar sin familj.
50 graders installation,
så snart redo, första skalet, eld!
Klart! - Skicka!
Den 18 juni var Mussolini i München.
På gatorna, tyskarna är hysteriska.
För dem är slutet på kriget nära sedan Pétains begäran om vapenstillestånd.
Le Duce, han kommer för att avsluta resterna.
Han kräver Alperna till Rhône,
Savoie, Nice, Korsika, Tunis och Djibouti.
Men Hitler vill göra slut på det med landsbygden i väster.
Han vägrar att låta Frankrike fortsätta kampen tillsammans med England.
Om Mussolini vill ha territorier,
hans trupper kommer att behöva erövra dem med vapen.
Återvände till Rom den 19 juni,
ordern från Duce den allmänna offensiven den 21 juni.
Planen är enkel, dikterat av alpernas reliefer.
Tre huvudriktningar attacker är planerade.
Operation B, lille Saint Bernard, att gå uppför Isère-dalen
att ansluta sig till tyskarna som avancerar mot Chambéry.
Operation M, Col de Larche,
att följa Ubaye och Durance-dalarna.
Operation R, Riviera,
deltar i operation M,
på väg mot Nice och längs Medelhavskusten.
Slutmål av M- och R-verksamhet: Marseille.
Hur gjorde de italienska generalerna efter att ha kämpat i Dolomiterna
mot experter i bergsstrid,
välkomnar Duce's offensiva order?
De tvekar, för trots sin erfarenhet, de vet att fransmännen är förberedda,
att de har bra soldater, och kommer inte att låta det hända.
Gå sedan i land i Provence är det svårt,
den franska flottan är där.
De gillar inte riktigt tanken på att dö i Alperna.
Dessutom, för Alpini som bor där,
de blir tillsagda att attackera kusiner, på ett sätt.
Ja, det är ett riktigt hjärtesorg, familjer håller kontakten
trots gränsen etablerades på 1800-talet.
Vi skickade också en hel del av sicilianare för att motverka detta.
Några författare som Malaparte skriver detta mycket bra,
de känner att de attackerar deras allierade från det förra kriget.
Det finns fortfarande en offensiv plan som har upprättats?
Ja, skriver italienarna planerar enligt hypoteserna,
men ser fransmännen mycket upptagna med tyskarna
som genomborrade dem i juni 1940
och tror att de kan slå hårt med mycket kraft,
och besegra fransmännen med en handling ganska brutal, men effektiv enligt dem.
Även om de är dåligt förberedda,
italienska trupper är relativt färska.
Fransmännen, de
har varit på beredskap i tio dagar.
De är mer testade, speciellt eftersom vädret är hemskt.
Den italienska generalstaben förbereder sig att skicka dem lätta pansarfordon,
som Ansaldo Fiat L3.
21 juni börjar genom luftbombning
av det gamla Fort de la Redoute Ruinée
som dominerar på 2 460 m höjd,
Lilla Saint Bernard-passet.
italienska trupper kommer att försöka tvinga fram en passage.
Det är dåligt för dem.
Fransmännen ta sig an de små kolumnerna.
Ligger lägre, men välinformerad,
franskt artilleri har det jättebra.
Skott blockerar vägen
och när italienarna försök att svämma över till varje pris,
observatörer ser dem och låt ett regn av skal falla över dem.
Antalet kommer dock arbeta till förmån för angriparna.
Italienarna skeppar massor av män att passera i kraft.
Snart, Fortet kommer att vara helt omgivet.
Garnisonens män kommer att finna sig avskurna från världen.
En av dem vittnade
av hans prövande timmar till sin svärdotter, arvsguide.
Gisèle, din svärfar, François Guède, var här, vid Ruined Redoubt Fort,
och du hade chansen att följa med honom.
Vad sa han till dig? om denna strid, om hans liv här?
Det var först en mycket stark personlig upplevelse,
för det är ett vackert uppdrag än att försvara sitt land,
men också en stor kollektiv mänsklig erfarenhet,
för att de var det ganska rutinerade bergsklättrare,
mycket modig, frivilligt och stödjande.
De var också mycket enade, eftersom de upplevde stora rädslor.
Vid ett tillfälle omringades de, och hade, som han sa,
rädslan i min mage, rädslan för att bli attackerad från överallt,
sedan rädsla inte längre levereras.
Sedan frågade de varandra mycket om deras vänners öde
försvara den omgivande gränsen, eftersom de inte hade några nyheter.
Faktum är att fortet var isolerat. - Exakt.
Helt isolerad.
Så italienarna var inte långt borta och hade helt omringat fortet.
Ja, de kom till fots, ramlar nerför branten
av Mont Valaisan som ligger mittemot,
och framför allt hade de intrycket att det fanns tusentals av dem.
Så de var riktigt, riktigt rädda.
De trodde verkligen när de dog när de såg
antalet personer som anländer.
Själva fortet var under eld från italienarna?
Ja, för att de kom vid foten av höljet.
I alla fall, det var nödvändigt att spränga huvudaccessen.
Det var huvudtillgången till fortet, italiensk sida.
Så vi har effekter av bollar fortfarande mycket slående.
Titta på. - Underbart!
Är alla dessa skotthål? – Ja, de jobbade hårt på det.
Ja, det är genomtänkt. - De kom inte tillbaka.
Trots det? - Ja.
I andra sektorer, fransmännen måste falla tillbaka
inför den italienska offensiven.
Ändå ger de inte upp
och till och med gå uppnå en riktig bedrift.
Den 21 juni,
tillägger de franska artilleristerna en trofé på deras lista,
befästningslinjens juvel italienska, slagskeppet des Cimes,
det italienska fortet Chaberton.
Att gå dit, Jag var tvungen att klättra upp i ett gyroplan
på mer än 3 000 m höjd
och hitta fortet, gömd i en labyrint av berg.
Ett riktigt äventyr.
Wow!
Mina ögon är fulla av det.
Det är lite som topparnas berusning.
Bergen framför, är runt 3000?
Det finns 3 000 av dem, ja, 2 800, 2 900.
På jakt efter Chaberton.
Ja.
Så vi flyger också mot den italienska gränsen?
Ja. - Efter nästan en timmes flygning,
min pilot, William Raffin,
uppnår bedriften att leda oss direkt på linsen.
Fortet är där, kamouflerad vid toppen av Mont Chaberton.
Visionen om denna gigantiska byggnad planterad på en höjd av 3 185 m är ovanligt.
Vi ser de åtta tornen.
Wow, wow, wow!
Fantastiskt!
Så här är det här fortet som har blivit franskt i slutet av andra världskriget.
För att bygga den, i början av 1900-talet,
berget måste jämnas med jorden.
Ett titaniskt jobb.
Knappt 14 km från Briançon, han kunde bomba stationen.
Sedan stridens början, han attackerade franska verk
och några fältbatterier, utan mycket resultat,
men hotet finns där.
tycker italienarna att det starka är ouppnåeligt
av franskt artilleri.
De har fel.
Fransmännen, i stor hemlighet,
har installerat, utom deras synhåll, två batterier av ett artilleri
som redan har visat sig under det förra kriget,
280 mm haubits, Schneider.
Under dagen den 21 juni,
Löjtnant Miguet, chef för en observationspost,
ger order om att öppna eld.
Efter flera försök, 17.15, ett skott på mål
sätter torn nummer 1 ur drift.
Inom den kommande halvtimmen, torn 3, 4 och 5 påverkas.
Italienare förstår inte varifrån slagen som träffade dem kommer.
De slår tillbaka i tomrummet.
Klockan åtta den 21 juni 1940,
italienarna beklagar förlusten av sex torn,
nio män dödades, ett femtiotal är skadade.
Slagskeppet i topparna är definitivt neutraliserad.
Tillbaka från Chaberton,
Jag tittar på den här kanalen av Alperna, majestätisk.
Topparna är fortfarande snötäckta i mitten av juli.
I juni 1940 det snöade på 2 000 m höjd.
Det är svårt att tro att män kämpade under dessa förhållanden.
Men detta är vad armén gjorde av Alperna och i synnerhet SES,
scout-skidåkarsektionerna.
De utgör stötelement,
spjutspetsen för de alpina enheterna.
Varje alpin infanteribataljon
hade sin SES, beordrad av en ung sportkock,
bergsgalen, utbildad i en skola skapad 1932,
militärskolan höga berg i Chamonix.
Dess uppdrag är instruktion i bergen i alpina miljöer,
experiment och utveckling tekniskt material, utrustning,
transmission och beväpning.
Arbetet som utförts på fältet leder till att man skriver manualer
inklusive berg och bergsklättring militär, på 1930-talet:
sammanfattande kunskap egenskaper hos bergsmiljön,
medel för cirkulation på vintern, hälsosam livsstil på höjden,
allt fanns där, med brädor
tillåter bergsbestigare att fullända sin teoretiska utbildning.
Berget lockade hennes första följare.
Det blev en sport.
Idag, truppernas utrustning fjäll- och alpjägare
är mycket tekniskt,
men hur var materialet vilka skidscouter använde
runt 1940?
På den tiden var utrustningen mer rudimentär än idag,
som den här klätterhammaren,
dessa kolvar, karbinhakar, isyxor,
men de fanns, eftersom bergssporter före kriget
har redan gjort det möjligt att skapa teknisk utrustning.
Armén då använde detta civila material,
eftersom hon inte hade några.
De köpte i sportaffärer.
Detta innebär att berget redan var en elitsport.
Ja, de var skickliga bergsbestigare som redan gjorde det.
Vi finner bland dem, mycket personal i SES.
SES var stora idrottare.
Under rekryteringen, vi föredrog människor
som utövade bergen i det civila livet.
Hur slåss du i bergen?
För att ta reda på det gick jag för att se
av arvingarna till Alpinerna 1940.
För dessa elitsoldater, berget är en lekplats,
en partner du behöver känna väl, att lura, att konfrontera ibland.
Den sjunde bataljonen av alpjägare från Grenoble
bjöd in mig till en typisk operation, leds av en sektion.
De är till vänster, de är till höger, online, sist, sist.
Om de tekniska medel och logistiken har moderniserats,
miljön är densamma.
Berget, med sina pass att ta, dess branta sluttningar att klättra snabbt,
kort sagt dess begränsningar.
En löjtnant befaller uppdraget.
Uppdrag för grupper 12:
känna igen spåret mot passet.
Tills dess, min löjtnant, vi gjorde VAB, vi gjorde vägen,
vi gjorde procedurer som är soldaters rutiner,
vanliga infanterister.
Vad gör en grundläggande skillnad
mellan en biffin, som man säger för infanteri,
och en alpin jägare?
Om vi ​​tar det här exemplet igen krage igenkänning,
den genomsnittlige infanteristen, till exempel sektionschefen,
under ett uppdrag,
kommer att se de omgivande skogsområdena.
Han kommer att placera stöd på kanterna, och kommer att känna igen vägskälet.
Jag ska studera området på min karta,
och jag kommer att se toppar runt detta pass.
Jag kommer att bestämma mig först och främst att ta denna höjdpunkt.
Vi kommer tillbaka till den ganska välkända principen och kanske förenklat
som håller topparna, håll strumporna,
så målet med kampen blir att komma fram så snabbt som möjligt till höjderna.
Håller topparna,
vi har en fördel gentemot fienden som kunde besöka oss.
Det gör inte en alpin jägare äntligen en soldat?
Finns det begränsningar för bergen?
Ja, han är åtskild, det vill säga det måste vara mer rustikt
eller väldigt rustikt.
Målet är att vara bekväm, fysiskt och moraliskt,
att koncentrera sig i strid.
Det som skiljer oss åt 40 slagsmål,
Det här är vår utrustning.
Annars har vi samma praxis från berget,
att göra det till vår allierade och använda det till vår fördel.
Det är framför dessa erfarna fransmän,
som tämjde berget,
att italienarna möts igen när man passerar gränsen.
Massorna av män attackerar Alperna
skrämma inte dessa fransmän redo att slå tillbaka angriparen.
I Tarentaise, Löjtnant Bulle uppnår en bedrift
vilket är ett betydande faktum av slaget vid Alperna.
Efter firning stenar över 20 m,
han går på en lägenhet och sprayar med maskingevär
fiendens spaningsgrupp,
medan hans assistent använder en gevärsgranat.
Fienden förstår inte vad som händer, den rinner tillbaka 800 m.
För att stöta bort fransmännen,
den italienska generalstaben räknas på hans flyg.
Bara generalerna från Duce kommer snabbt se
att de inte kontrollerar himlen.
Dimman kommer i vägen de flesta bombningarna.
Det franska flygvapnet utför uppdrag uppsnappande
tack vare ett snabbt och nervöst plan, Dewoitine D520.
Sedan början av juni,
franska piloter gjort bedrifter.
Detta är fallet med Warrant Officer Le Gloan.
Medan hans plan inte är redo, han hoppar in i en annan,
utan att ta din fallskärm.
Han lyfter, med två lagkamrater,
men finner sig själv ensam.
När han landar igen, efter en halvtimmes strid,
han sköt ner fem fiendeplan,
en osynlig bedrift sedan första världskriget.
De italienska planen kommer att vara nöjda
av vissa uppdrag av liten omfattning.
Italienarna har passerat gränsen från 21 juni,
men de trängde inte in bara några kilometer.
I Tarentaise, det ruinerade Redoubt-fortet är omgivet.
I Briançonnet, de vinner lite mark,
trots förlusten av den avancerade posten du Chenaillet.
Samma sak i Queyras och Ubaye,
där utposterna har kontakt av en fiende som gör små framsteg.
I Alpes-Maritimes, Italienarna är långt ifrån Nice.
Under kanonelden från motståndslinjen,
de kämpar för att komma in i Menton.
Bakom dem, verken av Coletta, av Collet du Pilon
och Saint-Louis-bron står fortfarande kvar som taggar fast i ryggen.
Hur kunde fransmännen hålla på, inlåst i dessa befästningar?
Saint-Gobain-verket, i mitten Maurienne,
har återställts av en förening av entusiaster.
Laurent Demouzon accepterade att visa mig runt.
Här, Laurent, vi är på Saint-Gobains arbete.
Kan vi säga att det är ett typiskt verk av Maginot des Alpes-linjen?
Ja, karaktäristiskt av denna alpina Maginot.
Vilken typ av arbete är det?
Det är ett blandat verk, artilleri och infanteri,
en för att skjuta den ankommande fienden, den andra för närförsvar.
När byggdes den?
Från 1933 upp till 38 för finish.
Hur många män var det?
150: artilleri, ingenjörer, infanteri.
Visar du mig runt? - Låt oss gå.
Vi är nästan inne i medeltiden.
Ganska massiv, vindbryggan. – Ganska imponerande, ja.
Finns dessa vallgravar där?
Det är ett diamantdike.
Detta för att förhindra att närma sig slagmarkerna
och absorberar betongblock som skulle lossna,
om fiendens eld träffade fasaden.
För att undvika att blockera maskingevären? - Helt och hållet.
Hur många meter galleri? - Trehundrafemtio.
Det är fortfarande ett vackert verk.
Hur män levde i ett så trångt utrymme?
Genom att göra tre-åttan:
1/3 vid stridsposter,
1/3 för att sköta arbetet och 1/3 i vila.
Det är som på en båt.
Vi kallar det en arbetsgrupp, en sjömansperiod.
De levde som om de vore ombord.
Vi har all komfort, el, värme,
rinnande vatten, duschar, toaletter.
Vi kan leva självständigt i tre månader.
Det är verkligen väldigt imponerande, den där korridoren.
Korridoren, det är ryggraden,
Efteråt är det ordnat.
Allt är organiserat där. – Det är ingen labyrint.
Vi kommer alltid tillbaka i den centrala korridoren.
När luften var unken på grund av skjutningen...
hur gjorde de det?
Hur många meter är vi under jorden? – Vi är från 10 till 50 m.
Luften är inte gammal, eftersom vi går under övertryck.
Vi pumpar luft utanför, vi spottar ut det där,
därför ångorna kan inte passa in.
Män andas bra.
Vid rök finns gasmasken, men det är i fallet med ett slagsmål inuti.
Det här är maskinrummet med tre motorer.
Fungerade det hela tiden?
I händelse av strömavbrott, om du måste vara oberoende,
motorerna går i ett jäkla racket.
Vi är som i en ubåt.
Eller en jagare med stridsblocken som skeppets torn.
Vad finns det för vapen här?
För artilleri, murbruk av arbetet.
För infanteriet, maskingevärsskyttar i närförsvar.
Det är ett verk som är kraftfullt beväpnad.
Han är en vacker bebis.
Han väger sin vikt – Det är värt det.
Är dessa murbruk? - Två murbruk av verket.
Är det 81mm? - Åttioen mm fästning.
Jag förstår knappt att i en helt begränsad miljö,
det finns två 81 mm murbruk.
Hur tjänarna, utan sikt utåt,
kan vara effektivt?
I spetsen, på toppmötena,
vi har observatörer med kikare eller kikare,
som lokaliserar fiendens positioner.
Med hjälp av koordinater, de skickar dem till datorn.
PC:n, tack vare denna ordersändare, skickar skjutkoordinater
till skyttarna som ska skjuta på italienarna.
Vi korrigerar till höger, till vänster, framåt, bakåt.
Det är en sjöstrid med ett lyckat skott.
Så bilderna var förinställda?
Visste skyttarna var de skulle sikta? – Ja, långt innan slagsmålen
långt före kriget, vi riktade in oss på allt
att skjuta på natten, mitt i dimman,
på en förlorad bergsstig.
Blev italienarna överraskade av dessa skott? – En stor överraskning.
Dessutom det franska artilleriet, det är kanske det mest exakta.
Hur man kommunicerar mellan skjutblock i ett enda verk?
Verken kommunicerade mellan dem och hur?
I ett verk, vi gör det via telefon,
genom beställningssändare också.
Vi har även rör där vi pratar inuti.
Du behöver ett bra öra!
Efteråt, mellan arbetet,
radio, telefon, optiska signaler, optiska platser,
vi kan göra marina signaler.
Är det som morsekod? – Ja, med en lampa.
Det är en teknik i framkant för tiden?
Jag tror Maginot-linjen
koncentrerar kunnandet som är enorm,
som kanske är befästningen det mest fulländade som någonsin funnits.
Ja, väl mottagen, Jag ger det vidare till löjtnanten.
Min löjtnant, fienden är på kulle 2 200.
Artilleristerna i Alpes-Maritimes göra bättre än att försvara sig.
På morgonen den 22 juni, de slår tillbaka en italiensk attack
i dimma och regn.
Börja skjuta, omedelbart!
Låt oss ladda!
Ett bepansrat tåg från Regia Marina, den kungliga italienska flottan,
skjuter 200 kanonskott på Cap Martin-arbetet.
Strax efter lunchtid kommer han ut ur tunneln, men kan inte längre sättas i batteriläge.
Han träffas våldsamt av två salvor av 75 mm kanoner.
De tre 152 mm bitarna är ur funktion.
Den italienska arméns stolthet har ledning i sin vinge,
men trots denna framgång, fransmännen har andra bekymmer.
Den 22 juni, efter tuffa förhandlingar i Rethondes,
vapenstilleståndsavtalet Frankrike-Tyskland är äntligen undertecknat.
Det kommer inte att vara effektivt bara klockan sex
efter undertecknandet av vapenstilleståndet mellan Frankrike och Italien.
Tyska trupper kan förfölja deras frammarsch mot söder.
General Olry, Överbefälhavare för Alperna,
sluta bara försvara gränsen mot Italien.
Bakom honom rycker pansarna fram i Lyon, förklarade en öppen stad.
Staden erbjuds till fienden, utan strid.
Än en gång, allt verkar mot alpernas armé.
Rutten på norra fronten och undertecknandet av vapenstilleståndet vid Rethondes
vi har slutat mjuka upp de lokala myndigheterna som inte bett om så mycket.
Den alpina armén attackeras på två sidor,
eftersom den sextonde pansarkåren måste fungera
i Grenoble och Chambéry att skära i pensionen
Franska element attackerade av italienska styrkor.
Dessa bepansrade och motoriserade enheter genomförde två blitzar
i Polen och Frankrike.
De är unga och disciplinerade män, övertygad om sin rättvisa sak.
De rusar från stranden av Marne utan något motstånd.
Strategin för deras ledare, General Erich Hoepner, är effektiv.
Mannen är en ryttare.
Grupp A måste nå Annecy.
Grupp B siktar på Grenoble.
Grupp C måste säkerställa täckningen av den södra flanken
operationer A och B,
kommer till gränsen Isère, norr om Montélimar.
General Olry måste möta att attackera tyska trupper.
Han är helt ensam.
Ledaren för den franska armén General Weygand är långt borta
och bekymrad av andra problem.
Army of the Alps är inte en del generalstabens bekymmer.
Olry är helt gratis att fatta sina beslut.
Denna autonomi kommer att tillåta honom att organisera sitt försvar som han finner lämpligt.
För att blockera tyskarna, Olry kommer att ha en heterogen församling
gamla reservister och unga soldater.
Vissa är entusiastiska, andra mer desillusionerade.
Det finns en kolonial uppdelning som fungerade som reserv,
sjömän från Toulon, stridsvagnar, infanterister drog sig tillbaka från nordost.
Den allmänna sammanhållningen lämnar övrigt att önska.
Men de 30 000 män komponerar denna kraft
kommer att ansvara för att hålla på två på varandra följande försvarslinjer,
en linje på Isère, en linje på Durance.
Efter att Lyon erbjöds av fransmännen,
tyskarna, efter motstånd senegalesiska gevärsmän i Montluzin,
korsa Rhône.
Den franska reträtten i departementet Isère.
På kvällen den 20 juni kl. alla broar sprängdes, utom vid Culhose,
som tillåter rikets trupper att hota Chambéry.
Mellan den 22 och 24 juni, alpernas armé gör motstånd överallt,
i Aix-les-Bains, Chambéry och Voreppe,
där de franska kanonerna blockera tillgången till Grenoble.
Kapten Debai tjänade mer än 20 år gammal,
inom 93:e regementet bergsartilleri,
som var i frontlinjen under slaget vid Alperna den 40 juni.
Han kan alla detaljer artilleridueller runt Voreppe.
Vi är vid näbben av Échaillon, en observationspost
som gjorde det möjligt att sluta av den tyska framryckningen.
I slutet av juni, min kapten, tyskarna kommer från norr.
Vilken styrka har general Olry? att stoppa tyskarna här,
runt Voreppe?
General Olry, som befallde försvarssektorn i Alperna,
försökte att inte förlora gränsen mot italienarna.
Han gav ett mandat till general Cartier
att organisera försvaret på Voreppe-klustret,
utan att ge honom män,
medan de stod inför för italienarna att blockera.
Han kommer att fråga general Cartier att elda med alla typer av ved
att blockera den tyska framryckningen med sappers,
luftvärnsskytte med sina 25 kanoner,
deras maskingevär, med pionjärer,
skärmytslingar, artillerister.
Det gjorde skyttarna med medel till hands.
Vi hade i början ett batteri med två 75 kanoner
och två batterier på 65 berg,
som installerades vid infarten till Voreppe.
Han kommer till och med gå så långt som till Toulon leta efter sjömän
och ta upp dem med sina sjökanoner.
För den lilla anekdoten,
Marinens kanoner var på båtarna,
men det fanns ingen utkik där inte heller båtar.
De gjorde betongunderlag att fixa vapnet
på stridsplatser,
hoppas betongen torkar
före tyskarna inte starta sin offensiv.
Den 23 juni, franska styrkor, hur olika de än må vara,
stoppa en första tysk attack.
Men rikets soldater kommer tillbaka att attackera nästa dag, med kraft.
Det vet de inte på natten, fransmännen, genom att ta risker,
hade ett batteri en utmärkt långdistanskanon,
155 mm Grande Puissance Filloux.
Under hela dagen,
observatörer av Échaillons näbb kommer att tillåta fransmännen att skjuta på mål.
Tyskarna stoppas.
De hade en vacker utsikt på slätten vid våra fötter.
Denna implementering av det franska artilleriet här, i Voreppe,
är det en framgång?
Är tyskarna arresterade?
Det är en total framgång och en stor överraskning för tyskarna.
Dessutom general Marchand, som befäl över artilleriet,
hade ett litet ord att säga
att det franska artilleriet har återvänt in i strid som inbrottstjuvar.
Detta kan verka lite överraskande som ett uttryck,
men han menade att detta tunga artilleri
hade kommit i total diskretion,
utan att någon vet.
Artilleriet sattes in på natten,
i regnet, i brand.
Voreppes försvarare var omedvetna om ankomsten av bitarna bakom,
därför snäckorna som flyger över Voreppe mot tyskarna, överraskade dem.
Den bakre delen av Army of the Alps räddades här?
Här räddades ryggarna, i Voreppe.
Utöver det, historiker säger
att hela detta område av Grenoble förblev fri
tillät oss att subtrahera till innehavaren av militär utrustning.
Detta undvek många fångar.
Ingen togs till fånga av tyskarna.
Sedan fanns det ett frö av motstånd
som dök upp, eftersom vi inser
det med vilja, organisation, medel,
tysken greps.
Den 23 juni, nära Rom, de franska befullmäktigade tas emot
vid 19:30 för att få vapenstilleståndsförhållandena,
som bör träda i kraft 24 juni vid midnatt.
Italienarna letar fortfarande framsteg i Alperna.
På hela fronten, scenariot upprepar sig.
Italienare har mindre än 24 timmar att gå framåt.
De kastar sin styrka i strid,
kommer väldigt nära utpostarbeten
att kasta sina granater,
men maskingevär och granatkastare sopa bort dem som halmstrån.
Den 24 juni, försök till attacker italienskt infanteri
följa varandra förgäves.
Ducens trupper är utmattade.
Längs hela frontlinjen, fransmännen drar fördel av det.
Så snart som möjligt, de attackerar sina fiender,
trakassera dem, överraska dem, förskjuta dem rakt in i deras läger.
Samla vapnen!
I Queyras, aspiranten Gheuri, en kvartermästare
och fyra alpina jägare, uppnå en bedrift
under vilken de tar 52 Alpini fångar,
inklusive en kapten och två löjtnanter.
Vill du ha en hatt?
Åh, den vackra italienska hatten.
Lördag!
Hur är tillståndet för de italienska trupperna i gryningen den 24 juni?
De är blåslagna, för att de slogs i en svår miljö
med klimatförhållanden extremer, även på sommaren.
Det är fortfarande snö
och tusentals italienare lider av frostskador och de stagnerar.
Fransmännen försvarar sig väl, som dessutom, för att inte förstöra någonting,
tillför ett fruktansvärt slag till italienarnas moral.
På sidan av Monton, i söder,
där det är lite mindre bergigt, är situationen densamma?
Ja, för där, fransmännen ha effektivt och precist artilleri.
De franska officerarna förberedde sig före kriget.
De känner till attackens axlar Italienare och eld effektivt.
Det hindrar italienarna att verkligen gå framåt.
I Alpes-Maritimes,
fienden är i kontakt av raden av utposter.
Om italienarna är öster om Monton,
deras förstärkning kan inte passera av det nationella
eftersom arbetet med Saint-Louis-bron,
även om den var omgiven i flera dagar, alltid spärra deras väg.
Saint-Louis-brons motstånd
sammanfattar andan hos de fransmän som följer efter fästningsbataljonernas motto:
"Vi passerar inte."
Från början, denna utpost utrustad med en pansarskyddsbarriär
och en 37 mm kanon, slog tillbaka alla attacker.
På kvällen den 22 juni kom besättningsradion till och med gick sönder.
De var avskurna från resten av världen.
Men som alla deras kamrater, de fortsatte kampen.
Italienarna har inte avancerat bara några kilometer.
Laurent, under vapenstilleståndet,
alpernas armé Vann hon en stor seger?
Ja, hon är segerrik mot tyskarna och mot italienarna.
Hur kan vi förklara framgången för general Olry?
Franska sidan, först Alperna som är svåra att passera.
Snön, kylan hindrade italienarna.
Etablerade befästa positioner,
en terräng som vi känner, exakt artilleri
vars skjutplaner har identifierats, plus alpina eller icke-alpina trupper,
som kämpade, som höll fast vid.
I framkant, SES bromsade italienarna.
Det tillät segern.
Det finns italienska misstag: inga förberedelser, bristfällig utrustning,
brist på artilleri, luftstöd
och en önskan att attackera som var begränsad.
Allt detta ger en fransk seger. – Omvänt kan vi säga
att den alpina andan, bergsandan, hjälpte denna armé av Alperna?
Chefer för Army of the Alps kommer att ansluta sig till motståndet
efter vapenstilleståndet.
Vi är inte bättre än andra, men bergstrupperna
är ganska rutinerade, och rekryteras lokalt.
– Jag träffade äldre som sedan sin position, försvarade sitt hem.
Det är klart att de ville tävla och vinna.
De vann och accepterade aldrig nederlag.
De kommer inte att acceptera inte heller den italienska eller tyska ockupationen,
så majoriteten kommer att ansluta sig till motståndet och kommer att fortsätta kriget till 1945.
För dem fortsätter kampen? – Hon fortsätter.
Den 24 juni vid midnatt,
vapenstilleståndsavtal träda i kraft.
Tyskarna ockuperar norr om gränsdragningen.
Italienarna som har gjort små framsteg
i Frankrike, beslagta av befästningslinjen
och några strategiska områden på gränsen.
Det måste trupperna i Alpernas armé retirera 50 km från fiendens linje.
franska soldater har 10 dagar på sig att evakuera.
De måste dra sig tillbaka in i frizonen.
Klockan nio på morgonen, den 25 juni 1940,
Saint-Louis-brons garnison lämnar äntligen sitt befästa gömställe.
Männen är smutsiga, orakade, utmattade genom timmar av hård kamp.
Italienarna är häpna,
spontant, de uppmärksammas.
En officer, häpen, viskar: "Det var bara nio av dem."
Alpinerna är inte fångar.
De ansluter sig till deras linje med sina vapen
efter låsning deras okränkbara verk.
Vid den förstörda förklaringen,
där allt började, den trefärgade flaggan tas med.
Den italienska standarden flyger nu på ett fort som inte erövrats med vapen.
Den franska avdelningen paraderar med högt huvud och sammanbitna tänder.
Deras motståndare ge dem äran.
Liten tröst för envisa män.
Under tio dagars strid,
Italienarna förlorade 6 000 man, död, försvunnen, skadad
eller fångar.
Fransmännen beklagar 37 döda och endast 62 skadade.
I Alperna, i juni 1940, medan Frankrike kollapsar överallt,
att de styrda arméerna flydde,
de alpina trupperna har inte gett upp något,
varken land eller ära.
I en agenda daterad 26 juni 1940,
General Olry skriver:
"När fientligheterna upphör,
Jag tackar trupperna av Army of the Alps för deras insats.
Alla gav mycket mer
att hans strikta uppdrag befallde honom.
Alla höll på mot övermakt
vars dragkraft var begränsad, steg för steg.
De som gjorde detta har rätt att vara stolt över det. »