Front des Alpes, יוני 1940.
בקרוב, כמה חיילים צרפתים
יתמודד מול 300,000 איטלקים.
במגזרים מסוימים, הם ילחמו אחד נגד שמונה.
בכל מקום בצרפת, זה המחזה העצוב של התבוסה.
הממשלה ברח לבורדו ב-14 ביוני.
באותו יום, הגרמנים פלשו לפריז.
הכבישים על גדותיהם פליטים וחיילים נמלטים.
הדריסה מתפשטת כמו מחלה מדבקת.
מוסוליני בטוח בניצחונו.
למה הצרפתים האם הם ילחמו אם הכל היה אבוד?
למה שהם ימותו, כאשר רבים נכנעים לגרמנים?
הטענות של הדוצ'ה הם חסרי גבולות.
עם זאת, הדיקטטור טועה קשות.
למרות שצרפת מתכלה,
גנרל אולרי ואנשיו, בהרי האלפים, יישאר ישר.
הם ימשיכו במאבק ויעשה יותר טוב מאשר להתנגד.
במהלך עשרה ימי קרב, האיטלקים יאבדו יותר מ-6,000 איש
מבלי להיות מסוגל לתפוס סנטימטר משטח צרפת.
כמעט בכל מקום, החיילים הצרפתיים ידחו אותם לאחור.
למרות ההתקפות
והלחץ פאנצרים גרמנים מקיפים אותם,
צבא האלפים ישיג ניצחון מהדהד.
עיתונאי והיסטוריון, רציתי יודע איך הגברים האלה ניצחו
בתקופה שבה הכל היה מתמוטט סביבם.
אספתי עדויות.
- פגשתי זקנים שמאז עמדתם, הגנו על ביתם.
זה ברור שהם רצו להילחם ולנצח.
אספתי רמזים.
האם אלה חורי כדורים? הם עבדו קשה על זה,
והם לא הצליחו לחזור.
החיפוש שלי אחר שרידים לקח אותי גבוה מאוד.
זה קצת כמו שיכרון הפסגות.
חובבי היסטוריה חיה שיחזר עבורי את תנאי הלחימה.
גם אני עקבתי אחרי היורשים חיילים אלפיניים של 1940,
לוחמים יוצאי דופן.
יותר מלוחמים, אנשי הרים.
הם הובילו אותי לארצם,
סביבה נשגב ככל שהוא מחמיר,
איפה כל שגיאה הערכה משולמת במזומן.
ממש בזירת הקרב,
ניסיתי לפענח את הסיבות של ניצחון, נשכח מהר מדי.
הכרזת המלחמה
נמסר לשגרירים של בריטניה וצרפת.
10 ביוני 1940.
איטליה מכריזה מלחמה לצרפת ואנגליה.
לגנרלים שלו אמר הדוצ'ה:
"אני צריך אלפי מקרי מוות לשבת ליד שולחן השלום. »
ציניות רצחנית.
לדוצ'ה יש רעיון בראש: לכבוש את צרפת, מהאלפים ועד לרון,
ללכוד את ניס ומרסיי להפוך אותם לנמלים איטלקיים.
התיאבון שלו נראה בלתי יודע שובע, שאיפותיו המוגזמות.
יש לומר שבמשך חודש, החיילים של בעל בריתו אדולף היטלר
לצעוד על פני המישורים הצרפתיים.
באמצע מאי פתחו הגרמנים המתקפה שלהם על הולנד,
בלגיה ולוקסמבורג.
זה בליצקריג,
בזק, מבוסס על עוצמת ההלם והמהירות,
בזכות תיאום מושלם בין שריון לתעופה.
למרות האומץ והקרבה של חיילים צרפתים,
הצוות הכללי נשאר סגור
בעיצובים מדור קודם של המלחמה הגדולה של 1914-1918.
אבל מלחמת החפירות החדשה לא התקיים.
ב-11 במאי, תוך יומיים בלבד,
חיילים גרמנים נמצאים על גבול צרפת.
אחרי התבוסות הולנדית ובלגית,
חלק מהכוחות הצרפתיים-בריטים עלו בדנקרק,
שחל ב-4 ביוני.
ב-7 ביוני, החזית הצרפתית מחוררת על הסום.
הגרמנים נמצאים על הסיין ב-9 ביוני, ב-Aisne ב-10 ביוני.
הם חצו את הריין ב-13 ביוני, הגיע לדיז'ון ולאורליאן ב-17 ביוני.
שרבורג וברסט יגיעו ב-19 ביוני.
בתאריך זה, קו ההגנה של האלפים
עדיין שלם.
עם הכרזת המלחמה מאת מוסוליני, 10 ביוני בחצות,
החליטו הצרפתים לפוצץ את הגשרים
ממוקם על השביל פולשים איטלקים.
חמישים ושלושה טונות של חומר נפץ הפך את זה לבלתי אפשרי
כל ההתקפות המופעלות וכלי רכב משוריינים של האויב.
הוזמנו לפנות את הכפר שלהם,
לאזרחים רבים לא היה זמן להתגבר על מכשולים.
צבא האלפים, בפיקודו של הגנרל אולרי,
לחכות למתקפה חיילים איטלקיים.
יהיה להם הרבה מה לעשות.
נצטרך להילחם בתנאים אקלים נורא.
יורד גשם, יורד שלג מעל 2000 מ'.
כמה ימים נרשום טמפרטורות של מינוס 15 מעלות.
אריק צ'אלייר הוא הנשיא של עמותת "Tempête sur les Alpes",
הקבוצה היחידה המתגבשת מחדש נאמנה הכוחות האלפיניים של פעם.
אריק, כמה גברים יש לגנרל אולרי?
צבא האלפים, ביוני 1940, יש כ-185,000 גברים,
כולל 85,000 גברים בקו החזית.
קדימה, ארזו על הגב!
הנה אנחנו הולכים!
איך הגברים האלה האם הם מפוזרים על הקרקע?
ההרים הגבוהים שייך לצופי הסקי,
היו 96 ביוני 1940.
הם מחזיקים את החלק העליון ומהווים תצפית ליחידות במורד הזרם,
כלומר החיילים מבצר וארטילריה.
החיילים האלה, הארטילריה הזו חיונית?
האם היא מחזיקה מנעולים אלפיניים?
כן, וזו היא מה שיתרום מאוד
לחסום את האיטלקים ב-40 ביוני.
המוטו שלהם, כמו כל החיילים של מבצר, היה "אנחנו לא עוברים".
מהו שדה הפעולה כוחות צרפתיים?
שרשרת האלפים.
הוא משתרע מ-Haute-Savoie במנטון, על חופי הים התיכון.
זה מייצג בערך אורך 400 ק"מ ועומק של 150 ק"מ.
זה קרב שיהיה להתרחש על הר האלפיני?
היא תעשה בעצם להתקיים באזורים הרריים.
חזית האלפים מחולק לשני אזורים.
אחד מצפון לעמק Ubaye יש רק כמה מעברים סבירים בקיץ:
סן ברנרד הקטן, לעמק אאוסטה,
Mont-Cenis ומונטג'נר המוביל לטורינו, Col de l'Arche.
דָרוֹם, ההר האלפיני חדיר יותר
ויורד בהדרגה לכיוון ניס.
הקול דה טנד מסתיים, בצד האיטלקי, בקוניאו.
השיטה הצרפתית מחולק לשלושה גזרות מבוצרות
בהרי האלפים-מריטימס, הדופינה וסאבוי.
זהו קו מגינו של האלפים.
משנות ה-30, מול הסכנות ההולכות וגוברות באירופה,
הצרפתים החליטו להתבצר
חלק מהגבולות שלהם בצפון, במזרח ובהרי האלפים.
קו הבונקרים הזה נושאת את שמו של היוזם שלה, מגינו.
בהרי האלפים, לכן נבנו מבצרים
במהלך ימי השמש, מ ביצורים מהמאה ה-19
או על מיקומים אסטרטגי בגובה רב מאוד.
המטרה, לחתוך את הצירים חדירת האויב.
ב-Haute Maurienne,
מבצר טורה משקיף על אגן Mont-Cenis.
לורן דמוזון, נלהב כוחות אלפיניים, ביצורים
והקרב על האלפים, מחבר יצירות בנושאים אלו,
החליט להעלות אותי לשם.
אנחנו בגובה 2,482 מ' מעל פני הים.
הנה, אנחנו במבצר טורה.
זה מבצר ישן.
כן, זה חזק מסוף המאה ה-19.
לאחר מכן הוא השתלב לקו ההגנה של מגינו?
כן, כשבנינו קו מגינו, השתמשנו במבצרים האלה.
הם יבואו ויציידו קטעים קצת פחות אסטרטגיים
מאשר עבודות גדולות, אבל אנחנו נשמור אותם.
מה זה הבניין הזה? - זה צריף החיילים.
נבנה בזמנו?
1901-1903, זה מסומן עליו.
כמה שנים לבנות אותו? - חמש שנים.
זה מה? - הגלריות
נותן גישה לקזמטים של הצוקים.
הם חפרו את ההר. - חפרנו את זה.
קטרים, קטרים, דינמיט.
רכבת תחתית.
כאן, כמו לרבים ביצורים אלפיניים אחרים,
הצרפתים עבדו קשה להקים עמדות ירי מוגנות,
הקזמטים, מכסה את הגבול האיטלקי.
כאן הם ממש חצתה את ההר מצד לצד,
חפירת הסלע, 30 מ' מתחת לאדמה,
עד הצוק משקיף על נתיבי הפלישה.
האם כלי ארטילריה יכולים להיכנס? - כן, לקחנו אותם לתוך הקאזטים.
חוץ מזה, ב-40, אחד יישאר שם לצמיתות
והשני יוצב במקומות שונים, יהיה בחוץ, בחוץ וכו'.
הם מזיזים אותם. - הם מזיזים אותם.
למעשה, אנחנו יודעים היטב קו מגינו מצפון-מזרח,
אבל אנחנו מתעלמים שיש קו מגינוט אמיתי
שנבנה כאן.
ספר לי עוד.
הקו הזה הוא חלק של תוכנית מגינוט הכללית.
העבודה הראשונה בנוי, זה רימפלס,
בהרי האלפים-מריטימס בשנת 1931, לפני צפון מזרח.
גם הקו הזה חשוב מזה של צפון מזרח.
אז יש קו מגינוט על פני כל האלפים, למעלה מ-400 ק"מ...
ממון בלאן ועד לים התיכון.
במון בלאן, לא, אבל מהעמקים הראשונים, כן.
היא נוסעת לקורסיקה ובטוניסיה עם קו מארת'.
רַק, באמצע יוני 1940,
קו מגינוט השני, זה של צפון ומזרח צרפת
נלקח הפוך.
לכודים, היחידות הצרפתיות נלחם היטב.
הגרמנים פגעו חזק.
הם הפציצו, עצם הביצורים, שקעו את הצריחים,
פילח את השריון, צד חיילים עם רימונים, להביורים.
הם צדו אותם כמו עכברושים,
מכריחים את הצוותים להיכנע לפני שייחנקו.
אם רק העבודה של לה פרטה, בארדנים, נהרס,
בראש הפופולרי,
השם של מגינוט עדיין מעורר מתיחה אכזרית.
קיר בטון מזוין זה לא עצר את הגרמנים,
כי הם פגעו במקום אחר,
לעקוף את המכשול לצמצם אותו בשלב שני.
אבל, בהרי האלפים, הממסד יצירותיו של מגינו נחקרו היטב.
היה תהליך התקנה אמיתי,
כלומר, אנחנו לא שמים במקרה, העבודות האלה והמבצרים האלה?
לא, נצטרך להפסיק צירי החדירה העיקריים.
אלזס-לורן הוא די שטוח,
אבל כאן אתה צריך לעבור דרך הפסים והעמקים.
אז, אנחנו הולכים ראשית לחזק את הנקודות הללו,
ואז הצב את עצמך על הפסגות, שבו לאויב יש סיכוי קטן לעבור.
אז יש דרך אמיתית להתארגן קווי הגנה בהרים?
אנחנו הולכים להפיץ את ההגנה עם מאחזים על הגבול,
עם חי"ר, עם מקלעים,
ומאחור יש לנו את הארטילריה
מי יוכל לירות כדי להגן על אחרים.
אפילו יש לנו שורה שלישית של עבודות לכל מקרה.
זה באמת מילפיי שכבות.
כל עבודה תמכה באחרת.
אם אחד הבונקרים היה שקוע על ידי התנגדות לחיל רגלים
הקנונים של יצירות אחרות ירו ישירות לעברו.
זה נקרא "השחתה".
ירי ארטילריה נחצה מתפקיד אחד למשנהו
יצירת אזורים קטלניים עבור האויב.
העבודות העיקריות כיסו מהתותחים הקטנים ביותר שלהם.
מצדם,
לאיטלקים היה, מ-1937, התחילו בבניית סוללה אלפינית,
הוואלו אלפינו, שהתכשיט שלו היה פורט דו שאברטון,
נבנה בשנת 1901, בגובה של יותר מ-3,100 מ'.
לכאורה בלתי חדיר ובלתי ניתן לגעת בו על ידי ארטילריה צרפתית,
הוא היה חמוש שמונה צריחי תותחים בקוטר 149 מ"מ
שאיים על העיירה בריאנסון.
הקרב הזה של האלפים
הוכרז גם כן כמו דו קרב ארטילרי מדהים.
מִן הכרזת המלחמה ב-10 ביוני,
הכוחות האיטלקיים מחכים הפקודה לתקוף את האלפים.
כוחות אלפיניים נמצאים בחזית המתקפה:
אלה האלפיני, חובשים את כובע הלבד שלהם
עם נוצות עורן או נשר.
אבל גם ביניהם, אנחנו מתעבים לתקוף אחים לשעבר לנשק
של מלחמת העולם הראשונה.
אבל מוסוליני בטוח מעוצמת צבאו,
אבל האם הוא באמת צודק?
היסטוריון נלהב,
ז'אן-בטיסט הוא הנשיא של עמותת פלוטון אוונטי,
שמשחזר בנאמנות חיילי הרים איטלקיים.
יוחנן המטביל, כמה הם האיטלקים ערב הקרב?
יש להם מאה אלפי גברים, מוכנים להילחם.
מנגד, יש פחות צרפתים.
יתר על כן, האיטלקים יש תעופה שעדיין שלמה,
בניגוד לזה של הצרפתים.
עליונות מספרית נמצא בצד האיטלקי
וצרפת תצטרך להילחם עם פחות גברים.
האם האיטלקים האלה חיילים טובים?
כן, יש אגדה אפלה סביב החייל האיטלקי הפחדן והפחדן.
למרות תבוסות כמו בדוחא, היו יחידות טובות
שהשיגו מעללים בהיסטוריה האיטלקית.
אבוי, הציוד לא תמיד עוקב
והפקודה שלהם הוא לא בהכרח הטוב ביותר באירופה,
עם כמה מנהיגים סקלרוטיים מאוד.
כל זה ישפיע עליהם מגדלים בזמן המלחמה.
אסטרטגית, איטליה האם היא מוכנה לתקוף?
לא, אמרו מנהיגי הצבא למוסוליני שהם לא מוכנים.
התעשייה שלהם עדיין לא חזק מספיק,
החומר חסר, והם בחרו, בשנת 1939,
לא לצאת למלחמה, בהצהרה על אי-לוחמה.
לבסוף, הם מרוויחים של התבוסה הצרפתית בצפון מזרח,
על מעבר הגרמנים דרך בלגיה, להיכנס למלחמה ביוני 1940.
עם זאת, בחירה זו יתברר רציני ביותר עבור איטליה.
מוסוליני מקווה שהגרמנים מתקדמים
יאפשר לו לכבוש שטחים בלי ממש להילחם,
והוא לא טועה.
באמצע יוני, צרפת חסרת דם.
ב-17 ביוני בצהריים,
מרשל פטן מכריז ברדיו שהוא תרם את גופו לצרפת.
השקעה משעממת.
בשעות הכואבות הללו,
אני חושב על הפליטים האומללים
אשר בעוני קיצוני,
חוצה את הכבישים שלנו.
אני מביע בפניהם החמלה והדאגה שלי.
זה לב כבד שאני אומר לך היום,
שהמאבק חייב להיפסק.
פניתי הלילה הזה ליריב
לשאול אותו אם הוא מוכן לחפש איתי,
בין חיילים,
לאחר המאבק ולכבוד,
האמצעים לשים סוף לפעולות האיבה.
אם לצפון, רוח ההתנגדות נראית שבורה,
צבא האלפים רחוק מלאמר את המילה האחרונה שלו.
לזריקת נטרול.
הנה האלפים על אדמת מולדתם.
הם מגנים על המשפחה שלהם.
התקנה של 50 מעלות,
ברגע מוכן, פגז ראשון, אש!
מוכן! - שלח!
ב-18 ביוני היה מוסוליני במינכן.
ברחובות, הגרמנים היסטריים.
מבחינתם, סוף המלחמה קרוב מאז בקשתו של פטן לשביתת נשק.
לה דוסה, הוא בא לסיים את השאריות.
הוא דורש את האלפים אל הרון,
סבוי, נחמד, קורסיקה, תוניס וג'יבוטי.
אבל היטלר רוצה לסיים את זה עם הכפר למערב.
הוא מסרב לאפשר לצרפת להמשיך הקרב לצד אנגליה.
אם מוסוליני רוצה שטחים,
חייליו יצטרכו לכבוש אותם בנשק.
חזר לרומא ב-19 ביוני,
צווי הדוסה המתקפה הכללית ל-21 ביוני.
התוכנית פשוטה, מוכתב על ידי התבליטים של האלפים.
שלושה כיוונים עיקריים מתוכננות פיגועים.
מבצע ב', סן ברנרד הקטן, לעלות במעלה עמק Isère
להצטרף לגרמנים שמתקדמים לעבר Chambery.
מבצע M, קול דה לאשה,
לעקוב העמקים Ubaye ו-Durance.
מבצע R, ריביירה,
משתתף במבצע M,
נע לכיוון ניס ולאורך חוף הים התיכון.
מטרה סופית של פעולות M ו-R: מרסיי.
איך הגנרלים האיטלקים לאחר שנלחם בדולומיטים
נגד מומחים בקרב הרים,
מברכים על הפקודה ההתקפית של הדוצ'ה?
הם מהססים, כי למרות הניסיון שלהם, הם יודעים שהצרפתים מוכנים,
שיש להם חיילים טובים, ולא ייתן לזה לקרות.
ואז לרדת בפרובאנס זה קשה,
הצי הצרפתי שם.
הם לא ממש אוהבים הרעיון למות בהרי האלפים.
בנוסף, עבור האלפיני שגרים שם,
אומרים להם לתקוף בני דודים, במובן מסוים.
כן, זה שברון לב אמיתי, משפחות נשארות מחוברות
למרות הגבול הוקם במאה ה-19.
גם אנחנו שלחנו הרבה של הסיציליאנים להתמודד עם זה.
כמה סופרים כפי שמלפרטה כותב את זה טוב מאוד,
הם מרגישים שהם תוקפים בעלי בריתם מהמלחמה הקודמת.
עדיין יש תוכנית התקפית שנרקמה?
כן, כותבים האיטלקים תוכניות לפי ההשערות,
אבל רואים שהצרפתים עסוקים מאוד עם הגרמנים
שניקב אותם ביוני 1940
ולחשוב שהם יכולים מכה חזק בהרבה כוח,
ולהביס את הצרפתים בפעולה אחת די אכזרי, אבל יעיל לדבריהם.
למרות שהוכנה גרועה,
חיילים איטלקיים טריים יחסית.
הצרפתים, הם
נמצאים בכוננות כבר עשרה ימים.
הם יותר בדוקים, במיוחד בגלל שמזג האוויר נוראי.
הסגל הכללי האיטלקי מתכונן לשלוח להם כלי רכב משוריינים קלים,
כמו אנסאלדו פיאט L3.
ה-21 ביוני מתחיל על ידי הפצצה אווירית
של Fort de la Redoute Ruinée הישן
השולט בגובה 2,460 מ',
מעבר סן ברנרד הקטן.
חיילים איטלקיים ינסה לכפות מעבר.
זה רע להם.
הצרפתים לקחת על עצמו את הטורים הקטנים.
ממוקם נמוך יותר, אבל מעודכן היטב,
ארטילריה צרפתית נהנה מאוד.
יריות חוסמות את הדרך
וכאשר האיטלקים לנסות להציף בכל מחיר,
צופים מבחינים בהם ויירד עליהם גשם של קליפות.
המספר יהיה עם זאת לפעול לטובת התוקפים.
האיטלקים שולחים המוני גברים כדי לעבור את דרכם.
בְּקָרוּב, המבצר יהיה מוקף לחלוטין.
אנשי חיל המצב ימצאו את עצמם מנותקים מהעולם.
אחד מהם העיד
משעות הניסיון שלו לכלתו, מדריך מורשת.
ג'יזל, חמיכם, פרנסואה גודה, היה כאן, במבצר הריסוק ההרוס,
והייתה לך ההזדמנות ללוות אותו.
מה הוא אמר לך? על הקרב הזה, על חייו כאן?
זה היה ראשון חוויה אישית חזקה מאוד,
כי זו משימה יפה מאשר להגן על המדינה,
אלא גם גדול חוויה אנושית קולקטיבית,
כי הם היו מטפסי הרים ותיקים למדי,
מאוד אמיץ, בהתנדבות ותומכת.
הם גם היו מאוד מאוחדים, כי הם חוו פחדים גדולים.
בשלב מסוים הם היו מוקפים, והיה לו, כפי שאמר,
הפחד בבטן, הפחד להיות מותקף מכל מקום,
ואז פחד שלא יסופקו עוד.
אחר כך הם חקרו אחד את השני הרבה על גורל חבריהם
להגן על הגבול שמסביב, כי לא היו להם חדשות.
למעשה, המבצר היה מבודד. - בדיוק.
מבודד לחלוטין.
אז האיטלקים לא היו רחוקים והקיף לחלוטין את המצודה.
כן, הם הגיעו ברגל, נופל במורד המשטח
של מונט ולייסאן שנמצא ממול,
ומעל לכל, היה להם הרושם שישנם אלפים.
אז הם ממש ממש פחדו.
הם באמת חשבו כשהם מתו כשראו
מספר האנשים שמגיעים.
המבצר עצמו היה תחת אש מהאיטלקים?
כן, כי הם הגיעו למרגלות המתחם.
בכל מקרה, היה צורך לפוצץ את הגישה הראשית.
זו הייתה הגישה העיקרית למבצר, צד איטלקי.
אז יש לנו השפעות של כדורים עדיין בולטים מאוד.
תראה. - מדהים!
האם כל אלה הם חורי כדורים? כן, הם עבדו קשה על זה.
כן, זה מבולגן. - הם לא חזרו.
למרות זאת? כן.
במגזרים אחרים, הצרפתים חייבים ליפול לאחור
לקראת ההתקפה האיטלקית.
ובכל זאת הם לא מוותרים
ואפילו ללכת להשיג הישג אמיתי.
ב-21 ביוני,
מוסיפים התותחנים הצרפתים גביע ברשימה שלהם,
התכשיט של קו הביצור איטלקית, ספינת הקרב דס סימס,
המבצר האיטלקי של צ'ברטון.
ללכת לשם, הייתי צריך לטפס לתוך מטוס ג'ירו
בגובה של יותר מ-3,000 מ'
ולמצוא את המבצר, חבוי במבוך הרים.
הרפתקה אמיתית.
וואו!
העיניים שלי מלאות בזה.
זה קצת כמו שיכרון הפסגות.
ההרים מלפנים, הם בסביבות 3,000?
יש 3,000 כאלה, כן, 2,800, 2,900.
בחיפוש אחר צ'ברטון.
כֵּן.
אז גם אנחנו טסים לכיוון הגבול האיטלקי?
כֵּן. - אחרי כמעט שעה של טיסה,
הטייס שלי, וויליאם ראפין,
משיג את ההישג להוביל אותנו ישירות על העדשה.
המבצר נמצא שם, מוסווה בפסגת מון צ'ברטון.
החזון של הבניין הענק הזה נטוע בגובה של 3,185 מ' זה דבר שלא נשמע.
אנחנו רואים את שמונת הצריחים.
וואו, וואו, וואו!
מדהים!
פנטסטי!
אז הנה המבצר הזה שהפך לצרפתי בסוף מלחמת העולם השנייה.
כדי לבנות את זה, בתחילת המאה ה-20,
היה צריך ליישר את ההר.
עבודה טיטאנית.
בקושי 14 ק"מ מבריאנסון, הוא יכול להפציץ את התחנה.
מאז תחילת הקרב, הוא תקף יצירות צרפתיות
וכמה סוללות שדה, בלי הרבה תוצאות,
אבל האיום קיים.
האיטלקים חושבים שהחזק אינו בר השגה
על ידי ארטילריה צרפתית.
הם טועים.
הצרפתים, בסוד גדול,
התקינו, הרחק מעיניהם, שתי סוללות של ארטילריה
שכבר הוכיח את עצמו במהלך המלחמה הקודמת,
הוביצר 280 מ"מ, שניידר.
במהלך היום של 21 ביוני,
סגן מיגט, ראש עמדת תצפית,
נותן פקודה לפתוח באש.
לאחר מספר ניסיונות, בשעה 17:15, כדור לשער
מוציא את הצריח מספר 1 משימוש.
בחצי השעה הקרובה, צריחים 3, 4 ו-5 מושפעים.
האיטלקים לא מבינים מהיכן מגיעות המכות שפגעו בהם.
הם נלחמים בחזרה בריק.
בשעה שמונה ב-21 ביוני 1940,
האיטלקים מצטערים אובדן של שישה צריחים,
תשעה גברים נהרגו, כחמישים פצועים.
ספינת הקרב של הפסגות מנוטרל באופן סופי.
חזרה מצ'ברטון,
אני צופה בערוץ הזה של האלפים, מלכותי.
הפסגות נותרו מכוסות שלג באמצע יולי.
ביוני 1940, ירד שלג בגובה 2,000 מ'.
קשה להאמין שגברים נלחם בתנאים אלו.
אבל זה מה שהצבא עשה של האלפים ובמיוחד ה-SES,
מדור הצופים-סקי.
הם מהווים אלמנטים הלם,
חוד החנית של היחידות האלפיניות.
כל גדוד חי"ר אלפיני
היה לו SES, בפיקודו של שף ספורט צעיר,
מטורף הרים, הוכשר בבית ספר שנוצר בשנת 1932,
בית הספר הצבאי ההרים הגבוהים של שאמוני.
המשימות שלו הן הדרכה בהרים של הגדרות אלפיניות,
ניסויים ופיתוח חומרים טכניים, ציוד,
שידור וחימוש.
העבודה שבוצעה בשטח מוביל לכתיבת מדריכים
כולל טיפוס הרים וטיפוס הרים צבאי, בשנות ה-30:
ידע מסכם מאפייני הסביבה ההררית,
אמצעי מחזור בחורף, אורח חיים בריא בגובה,
הכל היה שם, עם לוחות
לאפשר מטפסי הרים לשכלל את השכלתם התיאורטית.
ההר משך העוקבים הראשונים שלה.
זה הפך לספורט.
היום, הציוד של הכוחות ציידי הרים ואלפיניים
הוא מאוד טכני,
אבל איך היה החומר באיזה צופי סקי השתמשו
בסביבות 1940?
בזמנו, הציוד היה יותר בסיסי מהיום,
כמו הפטיש המטפס הזה,
הפיתונים האלה, הקרבינרים, גרזני הקרח,
אבל הם היו קיימים, כי ספורט הרים לפני המלחמה
כבר אפשרו ליצור ציוד טכני.
הצבא אז השתמש בחומר האזרחי הזה,
כי לא היה לה.
הם קנו בחנויות ספורט.
זה אומר שההר כבר היה ספורט עילית.
כן, הם היו מטפסי הרים מוכשרים שכבר עשו את זה.
אנו מוצאים, ביניהם, הרבה צוות ב-SES.
ה-SES היו אנשי ספורט גדולים.
במהלך הגיוס, העדפנו אנשים
שתרגל את ההרים בחיים האזרחיים.
איך נלחמים בהרים?
כדי לברר, הלכתי לראות
של יורשי האלפים של 1940.
עבור חיילי העילית האלה, ההר הוא מגרש משחקים,
שותף שאתה צריך להכיר היטב, לשדל, להתעמת לפעמים.
הגדוד השביעי של ציידים אלפיניים מגרנובל
הזמין אותי לניתוח טיפוסי, בהובלת מדור.
הם משמאל, הם מימין, באינטרנט, אחרון, אחרון.
אם האמצעים הטכניים והלוגיסטיקה עברה מודרניזציה,
הסביבה זהה.
ההר, עם מעבריו לקחת, המדרונות התלולים שלו לטפס במהירות,
בקיצור, האילוצים שלה.
סגן מפקד על המשימה.
משימה של קבוצות 12:
לזהות את המסלול לכיוון המעבר.
עד אז, סגן שלי, עשינו את ה-VAB, עשינו את הדרך,
עשינו נהלים שהם נהלים של חיילים,
חיילי רגלים רגילים.
מה עושה הבדל מהותי
בין ביפין, כמו שאומרים על חיל רגלים,
וצייד אלפיני?
אם ניקח שוב את הדוגמה הזו זיהוי צווארון,
חייל הרגלים הממוצע, למשל, ראש המדור,
במהלך משימה,
יראה את האזורים המיוערים שמסביב.
הוא יניח תמיכה בקצוות, ויזהה את פרשת הדרכים.
אני אלמד האזור במפה שלי,
ואני אראה פסגות סביב המעבר הזה.
אני אחליט קודם כל לקחת את נקודת השיא הזו.
אנחנו חוזרים לעיקרון הידוע למדי ואולי פשטני
מי שמחזיק את השיאים, להחזיק את הגרביים,
אז מטרת הקרב תהיה להגיע כמה שיותר מהר לגבהים.
מחזיק את השיאים,
יש לנו יתרון על האויב מי יכול לבקר אותנו.
זה לא הופך לצייד אלפיני חייל לחוד סוף סוף?
האם יש אילוץ של ההרים?
כן, הוא נפרד, כלומר, זה חייב להיות כפרי יותר
או מאוד כפרי.
המטרה היא להיות נוח, פיזית ומוסרית,
להתרכז בלחימה.
מה מבדיל בינינו קרבות של 40,
זה הציוד שלנו.
אחרת, יש לנו את אותו נוהג מההר,
להפוך אותו לבעל ברית שלנו ולהשתמש בו לטובתנו.
זה מול הצרפתים המנוסים האלה,
מי אילף את ההר,
שהאיטלקים ייפגשו שוב בעת חציית הגבול.
המוני הגברים לתקוף את האלפים
אל תפחיד את הצרפתים האלה מוכן להדוף את התוקף.
בטרנטז, סגן בול משיג הישג
שזו עובדה משמעותית של קרב האלפים.
לאחר סנפלינג סלעים מעל 20 מ',
הוא הולך על דירה ומרססים עם מקלע
קבוצת סיור האויב,
בזמן שהעוזר שלו משתמש רימון רובה.
האויב לא מבין מה קורה, הוא זורם אחורה 800 מ'.
להדוף את הצרפתים,
הסגל הכללי האיטלקי נחשב על התעופה שלו.
רק, הגנרלים של הדוצ'ה יראה במהירות
שהם לא שולטים בשמים.
הערפל מפריע רוב ההפצצות.
חיל האוויר הצרפתי מבצע משימות יירוט
הודות למטוס מהיר ועצבני, ה-Dewoitine D520.
מתחילת יוני,
טייסים צרפתים עשה מעללים.
זה המקרה של השוטר לה גלואן.
בזמן שהמטוס שלו לא מוכן, הוא מזנק לתוך אחר,
בלי ללכת להביא את המצנח שלך.
הוא ממריא, עם שני חברים לקבוצה,
אבל מוצא את עצמו לבד.
כשהוא נוחת שוב, אחרי חצי שעה של לחימה,
הוא הפיל חמישה מטוסי אויב,
הישג בלתי נראה מאז מלחמת העולם הראשונה.
המטוסים האיטלקיים יסתפקו
של כמה משימות בהיקף קטן.
האיטלקים חצו את הגבול מה-21 ביוני,
אבל הם לא חדרו רק כמה קילומטרים.
בטרנטז, מבצר Redoubt הרוס מוקף.
בבריאנסונט, הם מרוויחים מעט שטח,
למרות אובדן המשרה המתקדמת du Chenaillet.
אותו דבר בקוויראס וב-Ubaye,
היכן המוצבים נמצאים בקשר של אויב שמתקדם מעט.
בהרי האלפים-מריטימס, האיטלקים רחוקים מניס.
מתחת לאש התותחים מקו ההתנגדות,
הם נאבקים להיכנס למנטון.
מאחוריהם, היצירות של קולטה, של Collet du Pilon
וגשר סן לואי עדיין עומד כמו קוצים תקועים בגבם.
איך יכלו הצרפתים להחזיק מעמד, כלוא בביצורים האלה?
עבודת סנט-גוביין, באמצע מוריין,
שוחזר על ידי עמותת חובבים.
לורן דמוזון קיבל להראות לי מסביב.
הנה, לורן, אנחנו בעבודת סנט-גוביין.
אפשר לומר שזו עבודה טיפוסית מקו Maginot des Alpes?
כן, מאפיין של מגינו האלפיני הזה.
באיזה סוג עבודה מדובר?
זו עבודה מעורבת, ארטילריה וחיל רגלים,
אחד שיירה באויב המגיע, השני להגנה צמודה.
מתי הוא נבנה?
משנת 1933 עד 38 עבור גימורים.
כמה גברים היו שם?
150: ארטילריה, מהנדסים, חי"ר.
אתה מראה לי מסביב? - בוא נלך.
אנחנו כמעט בימי הביניים.
די מסיבי, הגשר הנמשך. - די מרשים, כן.
האם אלה חפירים שם?
זו תעלת יהלומים.
זאת כדי למנוע להתקרב לקרבות
ולספוג קוביות בטון שהיה משתחרר,
אם אש האויב פגע בחזית.
כדי להימנע מחסימת המקלעים? - לגמרי.
כמה מטרים של גלריה? - שלוש מאות וחמישים.
זו עדיין יצירה יפה.
איך חיו גברים בחלל כל כך מצומצם?
על ידי ביצוע שלוש-שמונה:
1/3 בעמדות קרב,
1/3 לניהול העבודה ו-1/3 במנוחה.
זה כמו בסירה.
אנחנו קוראים לזה צוות עבודה, קדנציה של מלח.
הם חיו כאילו הם על הסיפון.
יש לנו את כל הנוחות, חשמל, חימום,
מים זורמים, מקלחות, שירותים.
אנחנו יכולים לחיות באופן עצמאי למשך שלושה חודשים.
זה באמת מאוד מרשים, המסדרון הזה.
המסדרון, זה עמוד השדרה,
לאחר מכן, זה מסודר.
הכל מאורגן שם. - זה לא מבוך.
אנחנו תמיד חוזרים במסדרון המרכזי.
כשהאוויר היה מעופש בגלל הירי...
איך הם עשו את זה
כמה מטרים אנחנו מתחת לאדמה? - אנחנו מ-10 עד 50 מ'.
האוויר לא מעופש, כי אנחנו הולכים תחת לחץ יתר.
אנחנו שואבים אוויר החוצה, אנחנו יורקים את זה שם,
לכן, האדים לא יכול להשתלב.
גברים נושמים היטב.
במקרה של עשן, יש את מסכת הגז, אבל זה במקרה של ריב בפנים.
זה חדר המכונות עם שלושה מנועים.
זה עבד כל הזמן?
במקרה של הפסקת חשמל, אם אתה צריך להיות עצמאי,
המנועים פועלים במחבט מטורף.
אנחנו כמו בצוללת.
או משחתת עם קוביות הקרב כמו הצריחים של הספינה.
איזה סוג של נשק יש כאן?
עבור ארטילריה, מרגמות של העבודה.
עבור חיל הרגלים, מקלעים בהגנה צמודה.
זו עבודה שהוא חמוש בעוצמה.
הוא תינוק יפה.
הוא שוקל את משקלו - זה שווה את זה.
האם אלו מרגמות? - שתי מרגמות של העבודה.
זה 81 מ"מ? - שמונים ואחד מ"מ מבצר.
אני בקושי מבין שבסביבה מוגבלת לחלוטין,
יש שתי מרגמות 81 מ"מ.
איך המשרתים, ללא כל ראות כלפי חוץ,
יכול להיות יעיל?
בחזית, בפסגות,
יש לנו משקיפים עם משקפת או משקפת,
שמאתרים עמדות אויב.
באמצעות קואורדינטות, הם שולחים אותם למחשב.
המחשב, הודות למשדר הפקודה הזה, שולח קואורדינטות ירי
לתותחנים מי יירה באיטלקים.
אנחנו מתקנים ימינה, שמאלה, קדימה, אחורה.
זה קרב ימי עם זריקה מוצלחת.
אז הצילומים היו מוגדרים מראש?
האם היורים ידעו לאן לכוון? כן, הרבה לפני הקרבות
הרבה לפני המלחמה, התמקדנו בהכל
לצלם בלילה, באמצע הערפל,
על שביל הר אבוד.
האם האיטלקים הופתעו מהצילומים האלה? - הפתעה גדולה.
יתר על כן, הארטילריה הצרפתית, זה אולי המדויק ביותר.
כיצד לתקשר בין קוביות ירי בעבודה אחת?
העבודות התקשרו ביניהם ואיך?
בעבודה, אנחנו עושים את זה בטלפון,
גם על ידי משדר הזמנה.
יש לנו גם צינורות איפה אנחנו מדברים בפנים.
אתה צריך אוזן טובה!
לאחר מכן, בין העבודה,
רדיו, טלפון, אותות אופטיים, חריצים אופטיים,
אנחנו יכולים ליצור אותות ימיים.
זה כמו קוד מורס? כן, עם מנורה.
זו טכנולוגיה בחזית ההתקדמות לאותה תקופה?
לדעתי קו מגינו
מרכז ידע שהוא ענק,
שהוא אולי הביצור הכי מוצלח שהיה קיים אי פעם.
כן, התקבלה יפה, אני מעביר את זה לסגן.
סגן שלי, האויב נמצא על גבעה 2,200.
התותחנים של האלפים-מריים לעשות יותר טוב מאשר להגן על עצמם.
בבוקר ה-22 ביוני, הם דוחים מתקפה איטלקית
בערפל ובגשם.
התחל לירות, מיד!
בואו נטען!
רכבת משוריינת ממרינה רג'יה, הצי המלכותי האיטלקי,
יורה 200 יריות תותחים על עבודת קאפ מרטין.
קצת אחרי הצהריים הוא יוצא מהמנהרה, אבל כבר לא ניתן להכניס אותו למצב סוללה.
הוא נפגע באלימות על ידי שני מחלקות של תותחי 75 מ"מ.
שלושת החלקים של 152 מ"מ יוצאים מכלל פעולה.
הגאווה של הצבא האיטלקי יש עופרת בכנפו,
אבל למרות ההצלחה הזו, לצרפתים יש דאגות אחרות.
ב-22 ביוני, לאחר משא ומתן קשה ברטהונדס,
הסכם שביתת הנשק צרפת-גרמניה נחתמה סוף סוף.
זה לא יהיה יעיל רק שש
לאחר החתימה על שביתת הנשק בין צרפת לאיטליה.
חיילים גרמנים יכולים לרדוף התקדמותם לכיוון דרום.
גנרל אולירי, המפקד העליון של האלפים,
להפסיק רק להגן הגבול עם איטליה.
מאחוריו מתקדמים הפאנצרים בליון, שהוכרזה כעיר פתוחה.
העיר מוצעת לאויב, ללא קרב.
שוב פעם, הכל נראה נגד צבא האלפים.
התוואי בחזית הצפונית וחתימת שביתת הנשק ברטהונדס
סיימנו לרכך את הרשויות המקומיות שלא ביקש כל כך הרבה.
הצבא האלפיני מותקף משני צדדים,
כי חיל הפאנצר השישה עשר חייב לעבוד
בגרנובל ובשמברי לקצץ בפנסיה
גורמים צרפתיים תקפו על ידי כוחות איטלקיים.
יחידות משוריינות וממונעות אלו ערך שני בליצים
בפולין ובצרפת.
הם גברים צעירים וממושמעים, משוכנע במטרה הצודקת שלהם.
הם ממהרים מגדות המארן ללא כל התנגדות.
האסטרטגיה של המנהיג שלהם, הגנרל אריך הופנר, יעיל.
האיש הוא רוכב.
קבוצה א' חייב להגיע לאנסי.
קבוצה ב' מכוון לגרנובל.
קבוצה ג' חייבת להבטיח הכיסוי של האגף הדרומי
פעולות א' וב',
מגיע לגבול איסר, צפונית למונטלימאר.
הגנרל אולרי יצטרך להתמודד לתקוף חיילים גרמנים.
הוא לגמרי לבד.
מנהיג הצבא הצרפתי הגנרל ווייגנד רחוק
ומודאג על ידי בעיות אחרות.
צבא האלפים אינו חלק דאגותיו של המטה הכללי.
אורי חופשי לחלוטין לקבל את ההחלטות שלו.
האוטונומיה הזו תאפשר לו לארגן את ההגנה שלו כראות עיניו.
כדי לחסום את הגרמנים, לאולרי תהיה אספה הטרוגנית
חיילי מילואים ותיקים וחיילים צעירים.
חלקם מתלהבים, אחרים מאוכזבים יותר.
יש חלוקה קולוניאלית ששימש מילואים,
מלחים מטולון, טנקים, חיילי רגלים נסוגו מצפון מזרח.
הלכידות הכללית משאירה משהו לרצוי.
עם זאת, 30,000 הגברים מרכיב את הכוח הזה
יהיה אחראי להחזיק בשני קווי הגנה עוקבים,
קו על האיזר, קו על ה-Durance.
אחרי שליון הוצעה על ידי הצרפתים,
הגרמנים, לאחר התנגדות רובאי סנגל במונטלוזין,
לחצות את הרון.
הנסיגה הצרפתית במחלקת Isère.
בערב ה-20 ביוני, כל הגשרים פוצצו, חוץ מקולהוס,
המאפשרת את חיילי הרייך לאיים על שאמברי.
בין ה-22 ל-24 ביוני, צבא האלפים מתנגד בכל מקום,
באקס-לה-באן, Chambery and Voreppe,
איפה התותחים הצרפתיים לחסום את הגישה לגרנובל.
קפטן דבאי שירת יותר מ-20 שנים,
בתוך הגדוד ה-93 ארטילריה הרים,
שהיה בקו החזית במהלך קרב האלפים ב-40 ביוני.
הוא יודע את כל הפרטים דו-קרב ארטילריה סביב Voreppe.
אנחנו במקור האכיון, עמדת תצפית
שאיפשר להפסיק של ההתקדמות הגרמנית.
בסוף יוני, הקפטן שלי, הגרמנים מגיעים מצפון.
איזה כוח יש לגנרל אולרי? לעצור את הגרמנים כאן,
מסביב לוורפה?
גנרל אולרי, שפיקד גזרת ההגנה של האלפים,
ניסה לא להפסיד הגבול מול האיטלקים.
הוא נתן מנדט לגנרל קרטייה
לארגן את ההגנה על אשכול Voreppe,
בלי לתת לו גברים,
בזמן שהם עמדו מולם לאיטלקים לחסום.
הוא ישאל את הגנרל קרטייה לירות בכל מיני עצים
לחסום את ההתקדמות הגרמנית עם חבלנים,
תותחנים נגד מטוסים עם 25 התותחים שלהם,
המקלעים שלהם, עם חלוצים,
קרביים, תותחנים.
התותחנים עשו זאת עם האמצעים בהישג יד.
היה לנו, ממש בהתחלה, סוללה של שני תותחים 75
ושתי סוללות של 65 הרים,
אשר הותקנו בכניסה ל- Voreppe.
הוא אפילו ירחיק עד טולון לחפש מלחים
ולהעלות אותם עם התותחים הימיים שלהם.
לאנקדוטה הקטנה,
תותחי חיל הים היו על הסירות,
אבל לא היה שם תצפית וגם לא סירות.
הם יצרו בסיסי בטון לתקן את הנשק
על מקומות לחימה,
בתקווה שהבטון יתייבש
לפני הגרמנים לא לפתוח במתקפה שלהם.
ב-23 ביוני, כוחות צרפת, שונות ככל שיהיו,
לעצור מתקפה גרמנית ראשונה.
אבל חיילי הרייך חוזרים לתקוף למחרת, בכוח.
הם לא יודעים את זה בלילה, הצרפתים, על ידי נטילת סיכונים,
הייתה סוללה תותח מצוין לטווח ארוך,
ה-155 מ"מ Grande Puissance Filloux.
לאורך כל היום,
משקיפים על מקור ה-Échaillon יאפשר לצרפתים לירות על השער.
הגרמנים נעצרים.
היה להם נוף יפהפה במישור לרגלינו.
יישום זה של הארטילריה הצרפתית כאן, בוורפה,
האם זו הצלחה?
האם הגרמנים נעצרים?
זו הצלחה מוחלטת והפתעה גדולה לגרמנים.
יתר על כן, גנרל מרצ'נד, מי פיקד על הארטילריה,
אמרה מילה קטנה
שהארטילריה הצרפתית חזרה לקרב כמו פורצים.
זה אולי נראה קצת מפתיע כביטוי,
אבל הוא התכוון כי הארטילריה הכבדה הזו
הגיע בדיסקרטיות מוחלטת,
בלי שאף אחד ידע.
הארטילריה נפרסה בלילה,
בגשם, בוער.
המגינים של Voreppe לא היו מודעים להגעת החלקים מאחור,
לכן הפגזים שעפים מעל Voreppe כלפי הגרמנים, הפתיע אותם.
החלק האחורי של צבא האלפים ניצלו כאן?
האחוריים נשמרו כאן, בוורפה.
מעבר לזה, אומרים היסטוריונים
שכל האזור הזה של גרנובל נשאר חופשי
אפשרו לנו לגרוע לנושא הציוד הצבאי.
זה נמנע מאסירים רבים.
איש לא נלקח בשבי על ידי הגרמנים.
ואז היה זרע של התנגדות
שהופיע, כי אנחנו מבינים
זה עם רצון, ארגון, אמצעים,
הגרמני נעצר.
ב-23 ביוני, ליד רומא, הנציגים הצרפתיים מתקבלים
בשעה 19:30 לקבל תנאי שביתת הנשק,
שאמור להיכנס לתוקף 24 ביוני בחצות.
האיטלקים עדיין מחפשים להתקדם בהרי האלפים.
על כל החזית, התרחיש חוזר על עצמו.
לאיטלקים יש פחות מ-24 שעות להתקדם.
הם משליכים את כוחם לקרב,
מתקרבים מאוד עבודות מאחז
לזרוק את הרימונים שלהם,
אלא מקלעים ומרגמות לטאטא אותם כמו צלעות קש.
ב-24 ביוני, ניסיונות פיגועים חי"ר איטלקי
לעקוב זה אחר זה לשווא.
החיילים של הדוצ'ה מותשים.
לאורך כל קו החזית, הצרפתים מנצלים את זה.
בְּהֶקְדֵם הַאֶפְשַׁרִי, הם תוקפים את אויביהם,
להציק להם, להפתיע אותם, לעקור אותם ממש לתוך המחנה שלהם.
אסוף את הנשק!
בקוויראס, השואף Gheuri, רב אמן
וארבעה ציידים אלפיניים, להשיג הישג
שבמהלכו הם לוקחים 52 אסירים אלפיני,
כולל קפטן ושני סגנים.
אתה רוצה כובע?
הו, הכובע האיטלקי היפה.
שבת!
מה מצב החיילים האיטלקיים עם עלות השחר ב-24 ביוני?
הם חבולים, כי הם נלחמו בסביבה קשה
עם תנאי אקלים קיצוניות, אפילו בקיץ.
עדיין יש שלג
ואלפי איטלקים סובלים מכוויות קור והם עומדים בסטגנציה.
הצרפתים מגנים על עצמם היטב, שבנוסף, כדי לא לקלקל שום דבר,
מוסיף מכה איומה למורל של האיטלקים.
בצד של מונטון, בדרום,
איפה זה קצת פחות הררי, האם המצב זהה?
כן, כי שם, הצרפתים יש ארטילריה יעילה ומדויקת.
הקצינים הצרפתים התכוננו לפני המלחמה.
הם מכירים את צירי ההתקפה איטלקים ויורים ביעילות.
זה מונע מהאיטלקים להתקדם באמת.
בהרי האלפים-מריטימס,
האויב בקשר של שורת המאחזים.
אם האיטלקים נמצאים מזרחית למונטון,
החיזוק שלהם לא יכול לעבור על ידי הלאומי
כי העבודה של גשר סן לואי,
למרות שהוא מוקף במשך כמה ימים, תמיד חוסמים את דרכם.
ההתנגדות של גשר סן לואי
מסכם את רוחם של הצרפתים הבאים המוטו של גדודי המבצר:
"אנחנו לא עוברים."
מההתחלה, המאחז הזה מצויד במחסום נגד טנקים
ותותח 37 מ"מ, הדפה את כל ההתקפות.
בערב ה-22 ביוני רדיו הצוות אפילו נשבר.
הם היו מנותקים משאר העולם.
ובכל זאת, כמו כל חבריהם, הם המשיכו במאבק.
האיטלקים לא התקדמו רק כמה קילומטרים.
לורן, בזמן שביתת הנשק,
צבא האלפים האם היא זכתה בניצחון גדול?
כן, היא מנצחת נגד הגרמנים ונגד האיטלקים.
איך נוכל להסביר הצלחתו של הגנרל אולרי?
הצד הצרפתי, קודם האלפים שקשה לעבור אותם.
השלג, הקור הפריע לאיטלקים.
עמדות מבוצרות הקימו,
שטח שאנו מכירים, ארטילריה מדויקת
שתוכניות הירי שלו זוהו, בתוספת חיילים אלפיניים או לא אלפיניים,
מי נלחם, שנאחז.
בחזית, ה-SES האט את האיטלקים.
זה אפשר את הניצחון.
יש טעויות איטלקיות: ללא הכנה, ציוד לקוי,
חוסר ארטילריה, סיוע אווירי
ורצון לתקוף שהיה מוגבל.
כל זה מביא לניצחון צרפתי. - להיפך, אפשר לומר
שהרוח האלפינית, רוח ההר, עזר לצבא האלפים הזה?
מנהלי צבא האלפים יצטרף להתנגדות
לאחר שביתת הנשק.
אנחנו לא טובים מאחרים, אלא חיילי ההרים
הם די מנוסים, ומגוייסים מקומיים.
- פגשתי זקנים שמאז עמדתם, הגנו על ביתם.
ברור שהם רצו להתחרות ולנצח.
הם היו מנצחים ומעולם לא קיבל תבוסה.
הם לא יקבלו וגם לא הכיבוש האיטלקי או הגרמני,
אז הרוב יצטרף להתנגדות וימשיך במלחמה עד 1945.
מבחינתם המאבק נמשך? - היא ממשיכה.
ב-24 ביוני בחצות,
הסכמי שביתת נשק להיכנס לתוקף.
הגרמנים כובשים צפון הגזרה.
האיטלקים שהתקדמו מעט
בצרפת, לתפוס של קו הביצור
וכמה תחומים אסטרטגיים על הגבול.
החיילים של צבא האלפים חייבים לסגת 50 ק"מ מקו האויב.
חיילים צרפתים יש 10 ימים להתפנות.
הם חייבים לסגת לאזור החופשי.
בשעה תשע בבוקר, ב-25 ביוני 1940,
חיל המצב של גשר סן לואי סוף סוף עוזב את המחבוא המבוצר שלו.
הגברים מלוכלכים, לא מגולחים, מותשים במשך שעות של מאבק עז.
האיטלקים המומים,
באופן ספונטני, הם עומדים לתשומת לב.
קצין, המום, לוחש: "היו רק תשעה מהם."
האלפים אינם אסירים.
הם מצטרפים לקו שלהם עם הנשק שלהם
לאחר נעילה היצירות הבלתי מופרות שלהם.
בספק ההרוס,
איפה הכל התחיל, מביאים את דגל הטריקולור.
התקן האיטלקי עף כעת על מבצר שלא נכבש בנשק.
הגזרה הצרפתית מצעד בראש מורם, שיניו קפוצות.
המתנגדים שלהם לשלם להם את הכבוד.
נחמה קטנה לגברים עקשנים.
בעשרה ימים של לחימה,
האיטלקים איבדו 6,000 איש, מת, נעדר, פצוע
או שבויים.
הצרפתים מצטערים על 37 הרוגים ורק 62 פצועים.
בהרי האלפים, ביוני 1940, בזמן שצרפת קורסת בכל מקום,
שהצבאות המנותבים היו נמלטים,
הכוחות האלפיניים לא ויתרו על דבר,
לא אדמה ולא כבוד.
באג'נדה מיום 26 ביוני 1940,
הגנרל אולרי כותב:
"כאשר פעולות האיבה נפסקות,
אני מודה לחיילים של צבא האלפים על מאמציהם.
כולם נתנו הרבה יותר
ששליחותו הקפדנית ציוותה עליו.
כולם החזיקו מעמד נגד כוחות עליונים
הדחף שלו היה מוגבל, צעד אחר צעד.
אלה שעשו את זה הזכות להיות גאה בזה. »