Verdun den 21 februari 1916.
Det är här det börjar den mest ikoniska striden
av första världskriget.
I hjärtat av en av vintrarna den hårdaste i regionen,
den tyska generalstaben förbereder sig att inleda en stor attack
i Meusedalen.
Under order av general von Falkenhayn,
generalstabschef kejserliga arméer,
tyskarna är bestämda att använda all destruktiv kraft
av deras tunga artilleri
att dränka de franska linjerna under en flod av eld.
Vad blir kvar av de krossade pälsdjuren? av detta regn av skal av alla kaliber?
Ingenting, hoppas tyska soldater
som kommer att kasta sig in i ett landskap helt förstörd.
De har inte helt fel!
Inom vissa sektorer, chefspatrullerna kommer att korsa
de första raderna utan att ens inse det.
Det kommer inte längre att finnas frontlinjer.
Men den 12 juli 1916,
efter mer än fyra månader hårda strider,
General von Falkenhayn är skyldig att inse fakta.
Han kommer aldrig att ta Verdun.
Ännu värre, på hösten, de franska trupperna kommer att ha återvunnit
en del av den förlorade marken i början av striden,
växer gradvis tillbaka deras motståndare
mot sin startposition.
Efter 300 dagar, 300 nätter av kamp och 300 000 dödsfall,
striderna minskar på Verdunfronten.
Vad hände de första månaderna av denna offensiv?
Hur man förklarar dess misslyckande, trots överskottet av genomförda medel?
Journalist och historiker, jag ville veta
vad hände egentligen på Verdunfronten 1916.
Jag samlade in vittnesbörd.
Vi lever i kylan, lera och fukt.
Vi lever med ohyra, vi lever med råttor lever vi med löss.
Jag samlade ledtrådar.
Där slåss vi främst granatäpple.
Passionerade människor av levande historia återskapade mig
stridsförhållandena.
Jag dechiffrerade en av de längsta och de mest förödande striderna
av det stora kriget.
I kollektiva minnen,
denna danteska strid har blivit en symbol.
Bättre än enkel militär ära,
det är en av grundmyterna av vår nationella historia.
De som upplevt det kommer ihåg det fortfarande som helvetet i Verdun.
Måndagen den 21 februari 1916, klockan sju på morgonen,
alla artilleribatterier Tyskar är på plats.
Om 15 minuter, de kommer att regna ner en flod av eld
på de franska linjerna.
Divisionsöverfallsvågor ledarna är redo att ta fart.
Ledaren för den tyska armén, von Falkenhayn, är löst
att slå snabbt och hårt.
I Frankrike, sedan början av 1915,
fronten är stabiliserad på en 700 kilometer lång linje,
från Nordsjön till Schweiz,
passerar genom Nieuport, Compiègne, Reims, Verdun och Nancy-regionen.
De allierade misslyckades med att bryta igenom i Artois och Champagne.
De drömmer fortfarande om att tvinga fiendens linjer genom att kasta
en stor offensiv.
Överstelöjtnant Rémy Porte är historierådgivare
och historiereferensofficer för armén.
Min överste, vad är det den strategiska situationen i februari 1916,
på tröskeln till slaget vid Verdun?
Året 1915 visade sig ganska gynnsamt för Tyskland.
På västfronten,
de lyckades blockera, stoppa
de två dubbla offensiverna Fransk-brittisk
i Artois och Champagne på våren och hösten.
På östfronten, mot Ryssland, de lyckades trycka tillbaka
nästan 300 kilometer tsarens arméer
och att ockupera ryska Polen.
Mot söder, på Balkan, på hösten krossade de Serbien.
De ockuperar Serbien.
När året är slut,
Tyskland är fortfarande i en gynnsam situation
och Falkenhayn, som är på den tiden generalstabschefen, tycker
som han kan vända med större styrkor i väster
för att få beslutet.
Tills där, alla offensiver var
särskilt giriga för män.
Hur ska Falkenhayn göra det?
att försäkra att starta denna offensiv
och det är inte en slaktare?
På båda sidor om den franska sidan som på den tyska sidan, gradvis,
sedan 1914-1915,
och det blev enormt 1916, det är artilleriet som tar överhanden.
Det är artilleri som blir drottningsvapnet, praktiskt taget.
I Falkenhayns sinne, som hans generaler,
massiv sysselsättning, en våg av artilleri, kommer att tillåta
att helt krossa franskt försvar
och deras infanteri kan då framsteg utan alltför stora svårigheter.
Handlar det inte om det ögonblicket? en förändring av läran?
En industrialisering av kriget? – Det är ingen plötslig förändring.
Det är en utveckling under månaderna, men det är en grundläggande utveckling.
Det är en evolution extremt viktigt,
som ger, på marken, ton, ton metallskrot,
granater, ammunition, stål.
Vi byter ut mänskliga kistor med artilleriammunition.
På den franska sidan, den 21 februari,
alla förbereder sig att överleva en regnig dag.
Som vanligt, natten var iskall.
När du vaknar är dina fingrar domna, ihåliga ansikten
och kroppar frusna av kyla.
Allt detta är dock ingenting jämfört med av apokalypsen som väntar de lurviga.
I detta ögonblick, vad är bekymmer,
av det stora kvarteret general ledd av Joffre?
I den föregående december, Joffre samlades runt honom
representanterna av alla allierade arméer
och de gick med på att lansera, i början av 1916,
koncentriska offensiver mot Tyskland.
Från januari 1916,
det stora kvarteret Franska allmänna verk
i allt tätare samarbete med sin brittiska motsvarighet
för att förbereda offensiven av Somme i juli.
Joffres oro försvinner därför inte särskilt i Verdun.
Nej, hon ska inte alls till Verdun.
Speciellt sedan tyskarna, i januari, inleda avledningsoffensiver
i olika delar av fronten
och att Verdun sedan hösten 1914 har varit,
ett relativt lugnt område.
Vintern 1915-1916 Falkenhayn vill göra slut.
Han vill undvika kvävning vilket gör kriget mycket ohållbart
för engelsmännen, som han anser som Tysklands huvudfiende.
Den tyske överbefälhavaren bestämmer att intensifiera ubåtskrigföringen.
Hans U-båtar är skoningslösa.
De attackerar varandra att förse konvojer,
sedan till alla skeppen för den allierade flaggan.
Det syftar till att tillfoga ett nederlag för fransmännen
så att Frankrike skulle vara skyldigt att acceptera en kompromissfri fred,
vilket tvingar England,
som inte kan föra krig ensam på kontinenten, för att avsluta konflikten.
I flera veckor,
de tyska generalstaberna arbetar på flera hypoteser.
Så småningom, i slutet av december 1915,
beslutet fattas, det blir Verdun.
Verdun är installerad på en framträdande omgiven på alla sidor.
Maas komplicerar försvaret av sektorn,
men citadellet är omgivet av ett fortbälte inklusive Douaumont,
Vaux och Souville.
Sedan förstörelsen av Lièges fort,
Namur och Maubeuge av tyska haubitser,
den franske befälhavaren finner det värdelöst att mobilisera depåer och trupper
i isolerade fästen.
Några kanoner av ansträngning av Verdun drogs därför tillbaka
från sommaren 1915.
För sin del, kejsarens trupper fullständigt förtroende för makten
av deras artilleri,
och speciellt av deras enorma kanoner och tunga mortel,
inklusive den berömda Big Bertha, kan skicka ett skal på 800 kilo,
inklusive 140 kilo sprängladdningar,
mer än nio kilometer bort.
Fast besluten att hänga på till den erövrade marken,
tyskarna snålar inte på medlen.
De satte upp positioner mycket väl utformade försvar.
Det tyska skyttegraven är djupt,
ofta betong och prickade med maskingevärsbon.
Stora trådnät taggtråd skyddar det omgivande området.
I händelse av ett bombdåd, soldaterna skydd i stollen,
djupa skydd.
Rinnande vatten tas med upp till andra raden
genom rör djupt begravd.
Om området närmast striderna är föremål för all uppmärksamhet,
infrastrukturen belägen omedelbart på baksidan förmån
de bästa faciliteterna.
I Verdun-regionen, en uppsättning av byggnader har nått oss,
Det här är Camp Marguerre.
En infödd i Verdun-regionen, historia entusiast
och arvsguide på stadens turistbyrå,
Maxime Baschirotto vet väl stridens hemligaste platser.
Maxime, det är fortfarande fantastiskt att hitta strukturer
i en så tät skog som denna.
Absolut !
Fransmännen, när de kom 1918, efter vapenstilleståndet,
dem hade samma reaktion som du.
Dem trodde till en början till en negerby.
De döpte den till och med så trodde att det var de infödda
som var i dessa byggnader, i form hyddor eller traditionella livsmiljöer.
Det var tyskarna som byggde all struktur vi har här?
Ja, de gjorde en riktig liten by med olika typer av baracker.
Några som var välpolerade, andra som var mindre.
Det var ett experimentläger där de testade sin betong,
de olika typerna formsättning, att rymma
mellan 2 500 och 3 000 män.
Det varierade enormt.
Det blev en omsättning vilket gjordes mellan enheterna.
Hur många är vi kilometer från Verdunfronten?
Vi är cirka tjugo kilometer bort från frontlinjerna i början av 1916.
Här är målet för tyskarna, den skulle förbli i skydd av skogarna.
Skogen var så tät som det är idag.
Vi var under tak flygspaning.
Det var omöjligt att säga att på denna plats,
tyska trupper hade samlats där
för att för att förbereda en offensiv.
När vi tänker i kanton, i militär,
vi ser ganska sobra byggnader.
Det här huset känns som att det nästan är ett byhus.
Ja, det var tyskarnas vilja,
för att kunna representera korrekt det traditionella tyska familjehemmet,
höjdkartan som man säger.
Besvären var tvungna som var stationerade här kunde känna
på deras plats, som hemma.
Det var därför det var så raffinerat
och att vi accentuerade på detaljer och komfort.
Till exempel vid dina fötter, du har rester av blomlådor.
Det var vi verkligen i dekoration, i ren konstgjordhet.
Ovanför taket t.ex. det finns falska skorstenar,
Det finns inget hem, inte heller härdar inuti.
Det var nödvändigt att kunna representera en civil livsmiljö, rent civil.
Ovanför fönstren finns frontoner med inlagda småsten.
Då även på mittfrontonen.
Du har friser överallt.
Även inuti var de det verkligen tills du dekorerar inredningen
med fresker.
Fresker som är synliga än idag.
Som har överlevt efter ett sekel. - Fullständigt !
Det finns en harmoni i kurvorna vilket är imponerande.
För militära byggnader, Detta är inte representativt alls.
Det är exceptionellt.
Det här lägret är verkligen...
Lägret var strukturerat som en by också?
Det är inte så anarkiskt.
Det finns verkligen ett kakelsystem, betong som korsar byn
och som också skiljer, därför vissa baracker reserverade för officerare
och andra reserverade för trupperna.
Och den där byggnaden där?
Det är en liten egenhet med lägret.
Även här finner vi denna sida av distraktion, av njutning.
Här är det här vi kallade casinot.
Det fanns ett projektionsrum,
en sorts biograf för trupperna, så att de kan ha kul.
Alldeles intill, en sorts delikatessbutik, ett slags militärhem
där man kunde få lite av allt du behöver
att förbättra sitt vanliga.
Brevpapper, antar jag. - Det är allt,
eller tobak, livsmedelsprodukter
som kunde fylla påsarna
och därför förbättra lite av vardagen.
Enligt min mening är detta en specificitet tyska att ha kantoner
lika väl försedd som välorganiserad.
Tyskarna är verkligen inom hållbarhet.
Målet är att etablera dig hållbart i territoriet,
att bygga medan fransmännen, vi förblir i ett krigsperspektiv
av rörelse, så kommer vi verkligen att vara på mer tillfälliga saker.
På attackfronten av Meuse, från byn Brabant till byn Ornes,
ledaren för den 5:e tyska armén samlade tre armékårer.
Sex divisioner i frontlinjen, två divisioner i andra raden.
Mitt emot, två divisioner av den 30:e franska kåren.
Tyskarna gör sig redo att använda en förödande strategi:
trommelfeuern, eldfloden.
Kanonerna skjuter inte i salvor, men kontinuerligt inom sektorer
och fastställda mål.
Denna beskjutning är mycket effektiv
att förstöra alla fiendens försvar.
De tyska skyttarna någonting att göra.
Mer än 2 200 stycken kommer att bli göras tillgängliga för dem
i denna del av pannan.
Ett tusen tvåhundratjugofem stycken artilleri, inklusive 542 tunga haubitser,
13 Krupp 420 millimeter haubitser,
17 Skoda 305 millimeter haubitser,
två stycken marin på 380 millimeter och 2 500,00 skal.
Den 21 februari 1916, under nio timmar, Tyskt skyttegranat
de franska linjerna över en bred sektor 12 kilometer och fyra djup.
Bombningen är så intensiv
att dess eko hörs till och med i Vogeserna, 150 kilometer bort.
Återvänder från ett observationsuppdrag,
de franska flygarna är formella,
fronten finns inte längre än ett band av rök,
en oavbruten skottlinje.
Så snart verksamheten inleds,
staden Verdun är hårt drabbad,
framför allt basilikan och biskopspalatset.
Maxim, kan vi föreställa oss kraften
preliminärt bombardement tyskar på Verdun
och bombning som ägde rum senare,
under stridens 300 dagar?
Ja, sett till siffror, slaget vid Verdun,
under de 300 dagar det varade, det är nästan 60 miljoner skal
av alla kaliber som kommer att falla om franska positioner
och även på staden Verdun, som kommer att förstöras med 50 procent.
I synnerhet, på denna innergård till biskopspalatset,
det första skalet på 1 400 stycken Tyskt artilleri kommer att krascha
på gården och skadestånd fasaden, bakom oss där,
samt taken.
Verdun kommer att gynnas bistånd efter kriget,
att återuppbygga skadade byggnader, och särskilt längs Meuse.
Vi kommer att byta namn på en del av plattformarna vid Meuse kajen i London,
på grund av brittisk finansiering för återuppbyggnad.
Andra platser i staden har varit också påverkas?
Ja, särskilt Buvignier-kapellet,
inklusive klocktornet, och byggnaden finns fortfarande,
drabbades hårt.
Vi kan fortfarande se effekterna lite överallt på fasaden.
Det var väldigt våldsamt i Verdun, dessa bombningar
har skadat en bra del av staden.
Tyska flygplan sköts ner ballonger och ha kontroll över himlen,
vad gör franskt artilleri blindt och nästan oförmögen att agera effektivt.
Under några veckor,
tyskarna kommer att dra fördel av deras luftöverlägsenhet.
De har ett plan särskilt effektiv och snabb,
Fokkern.
Fransmännen använder för sin del ett mindre effektivt flygplan,
den Nieuport.
I början av kriget,
fransmannen Raymond Saulnier och Roland Garros har utvecklats
den första maskingevärskapaciteten att skjuta genom bladen på en propeller.
Denna enhet återställs dock snabbt av tyskarna, som förbättrade det.
De definierar också en strategi för att använda enheterna.
I vissa områden,
de kommer att mätta himlen att neka tillträde till fransmännen.
Från båda sidor,
de bästa stridspiloterna, essarna, sticker ut
och är hedrade av pressen,
särskilt en viss Hermann Göring,
Adolf Hitlers framtida hantlangare.
Klockan 16.30 den 21 februari 1916.
de första patrullerna Tyskarna börjar göra framsteg.
Totalt räknar vi mer än 90 000 tyskar
mot mindre än 30 000 fransmän på en front av sju till åtta kilometer.
De är utrustade med modern utrustning, bär stålhjälmen, Stahlhelm,
och ett skrämmande vapen som använts sedan sommaren 1915 för att rensa fiendens skyttegravar,
eldkastaren.
På Meusefronten, från byn Brabant till byn Ornes,
ett av de första hindren av tyskarna är ett trä som hålls
av 1 300 jägare till fots från överste Émile Driant,
Caures-skogen.
Överfallstrupper Tyskarna går till attack.
De når första raden Franska, pulveriserad av artilleri.
Framsteg är dock svårt. för floden av stål bröt marken.
Alla landmärken har raderats.
Tyskarna infiltrerar mellan motståndsmolerna,
men de går framåt långsammare än väntat.
Otrolig sak, trots bombardementets raseri,
de lurviga finns kvar.
De kommer ut ur skalhålen, ta kontakt med en granne,
organisera sig med en officer, en överlevande underofficer, att göra motstånd
och hålla marken.
I Caures-skogen,
de 1 300 man av 56:e och 59:e bataljonerna
jägare till fots av överstelöjtnant Driant gör motstånd.
De står ensamma inför två tyska divisioner.
Klockan 17.15 var det bara 400 kvar.
Galvaniserad av deras ledare, detta handtag av överlevandes motattack.
Bois des Caures är stilla i deras händer.
Dagen verkar förlorad för tyskarna.
På kvällen den 21 februari, efter klockan nio krossa de franska linjerna
med artilleri,
tyskarna tog Haumont Wood och norr om Bois des Caures.
De avancerade bara en kilometer på en fem kilometer bred front.
Den förväntade utvecklingen ägde inte rum.
Följande dag, den 22 februari, det är ett allmänt övergrepp.
Överfallskolonnerna Tyskarna slår till överallt.
Det är en massaker.
Fransmännen slåss ibland en till tio.
Men en otrolig sak,
i upprörda positioner vid skalen kommer överlevande upp igen.
Marken är plöjd, instabil och farlig.
Soldater måste undvika hinder.
En tysk kolumn kan bromsas av några lurviga människor med
granater eller av tjänstefolket ett effektivt maskingevär,
the Hotchkiss, med smeknamnet kaffekvarnen vid poilus.
I Bois des Caures förlorade jägarna 80 procent av sin arbetsstyrka.
Deras ledare, överste Driant, dog vid 16-tiden.
men 110 överlevande lyckas dra sig tillbaka.
Dessa slagsmål som förökar sig inom alla sektorer
av attackfronten kommer att tillåta till det franska överkommandot för att transportera
de första förstärkningarna placerad i några dagar
mellan Verdun och Bar-le-Duc.
På kvällen den 24 februari
fransmännen trängs tillbaka på deras tredje rad.
Striderna rasar, men redan
de första förstärkningarna kommer gradvis.
Bataljonerna skjuts upp i en smält vulkan.
Dessa förstärkningar måste blockera någon tysk förlängning.
Det är dags, för de franska skyttegravarna skakades
under de första dagarna av offensiven.
Trenchsystemet är en uppsättning stridspositionskomplex,
väntan, relativ vila och yxor mer eller mindre skyddad kommunikation.
Från fram till bak, tre rader successiva är teoretiskt arrangerade,
var och en består av två eller tre ungefär parallella diken.
Framför första raden,
flera meter djupt, Rullar med taggtråd läggs ut.
I första raden, var ska du parkera
att ett minimum av soldater är ordnade skjutplatser och grundläggande skyddsrum.
På andra raden, stå de första larmenheterna
att omedelbart kontra och lite djupare skydd.
På tredje raden, vi hittar första hjälpen-stationerna,
de första positionerna av kommando,
de första reserverna,
de första artilleripjäserna.
Dessa olika element är förstärkta genom sammanlänkade maskingevärspositioner
mellan dem med rör vinkelrät kommunikation.
Från och med nu är målet av den 5:e tyska armén blir allt tydligare.
General Falkenhayn vill ta forten som täcker norra delen av Verdun.
I hans sikte, Douaumont,
vars tagande skulle ge balsam till sina mäns hjärtan.
Byggt över från andra hälften av 1800-talet,
fortet Douaumont moderniserades,
men 1915
det mesta av artilleriet och män avlägsnades därför
av arbetet.
Men dess dominerande situation norr om Verdun faktiskt
en strategisk position.
Ett dike, en motflykt med galler och en omgivande vägg skyddar
den inre kasernens omgivningar.
I varje hörn, bitar artilleri kan installeras,
och i synnerhet 75 millimeter kanoner.
På barackerna tillåter torn för att rymma maskingevär
och till och med en 155 millimeter kanon.
Olika observatorier är arrangerade, så att du kan se fienden komma.
Till sist, fortet Douaumont är väl dolt,
eftersom perfekt integrerad till landskapets konfiguration.
Hela dagen 25 februari,
tyskarna sjösatte många offensiver i områden nära fortet.
17 timmar, de är bara 700 meter bort.
De vet fortfarande inte att den starka försvaras endast av 58 franska soldater.
De går sedan till taggtråden, öppna ett brott
och gå ner i diket använda trädstammar.
Att se tornen i det tomma fortet, tar inga skott,
de går in i byggnaden.
kommer in på den centrala gården, de faller på en handfull
franska soldater, obeväpnad och helt chockad.
Arbetet är nu i händerna på tyskarna.
På kvällen, mer 300 soldater kom för att bosätta sig där.
Fort Douaumont föll praktiskt taget utan kamp
på bara två timmar.
Den sorgliga nyheten kom snabbt till Verdun.
Maxime, hur är klimatet? i Verdun under erövringen av fortet?
Det är paniken.
På den tyska sidan börjar klockorna att ringa in alla byar
och därifrån,
Fransk propaganda kommer att försöka för att minimera fakta lite,
eller till och med försöka tysta dem fullständigt.
Från detta datum, 25 februari 1916,
fransmännen kommer bara ha en sak kvar i åtanke: återta Fort Douaumont.
Fram till den 24 oktober och dess återupptagande, det kommer att göras flera försök
att försöka rensa detta fort, eftersom den utgör en grund
väsentlig utgångspunkt att fortsätta offensiven.
Från och med den 25 februari 1916, den tyska framryckningen är nu
fem till sju kilometer.
Kaisers trupper håller en av slingorna i Maas
och Fort Douaumont.
För att skydda citadellet i Verdun, fransmännen klamrar sig fast vid två fort.
Thiaumont och Vaux.
Den första fasen av slaget är över.
Trots fångsten av Douaumont,
General Falkenhayn blev bemött till priset av fruktansvärda förluster.
Om fem dagar, 25 000 fransmän dog,
skadad eller saknad.
Några infanteridivisioner Franska tappade mer än 60 %
av deras arbetskraft.
Situationen är allvarlig.
General Joffre överklagade då till general Philippe Pétain.
När general Pétain tar kommandot den 25 februari 1916,
den franska armén är i svår situation,
men tyskarna slog inte igenom.
Kommer Pétain att lyckas? att rätta till situationen
och för att stärka moralen hos dess trupper?
Philippe Pétain är först en infanteriofficer,
en närliggande överste pensionering i början av kriget.
Han kommer att omorganisera de franska linjerna.
Men för att fronten ska hålla,
den behöver tankas permanent.
General Pétain inledde sedan arbetet faraonik för att modernisera
tankningssystemet sätta på plats före hans utnämning.
Verdun betjänas endast av en smalspårig järnväg
och en enkel väg slingrande avdelningsväg.
Varje dag massor av stenar
och återfyllning förs på denna väg för att hålla den i gott skick.
Trafikbestämmelser är drakoniskt.
Ingen parkering,
trasiga fordon är omedelbart tryckt i diken.
Körning måste utföras stötfångare till stötfångare.
Flödet får inte avbrytas under några omständigheter.
Vi räknar en lastbil var 14:e sekund och inom några månader,
två miljoner poilus kommer att låna denna väg för att nå fronten.
Denna navelsträng kommer att bli den heliga vägen
under pennan av den nationalistiske författaren Maurice Barrès.
Per ris om 30,
tusentals fordon använder varje dag axeln Bar-le-Duc-Verdun.
I mars 1916
två tredjedelar av lastbilarna av den franska armén är anställda
inom denna sektor.
Bland dem är de mest robusta och den mest kända som kommer att förbli i tjänst
till 1932,
Berliet.
Sappers från 5:e ingenjörsregementet utveckla och förbättra smalspåret
av den lilla meusianen och framför allt lyckas bedriften att bygga på tre månader
en ny linje normalspårig järnväg.
Armén använder lokomotiv, bilar och vagnar kommer
från hela Frankrike.
Paternalistisk och auktoritär, han har smeknamnet Précis-le-Sec,
General Pétain har redan gjort det rykte om sig att vara relativt sparsam
av hans mäns liv.
Pragmatisk,
han är särskilt medveten om den magra det franska infanteriets resurser.
Med överenskommelse med GQG, huvudkontoret,
som regelbundet höjer online nya divisioner,
den antar en enkel princip, men effektivt,
vändkorset.
De lurviga passerar två dagar i frontlinjen,
sedan två dagar i andra
och slutligen två dagar sedan.
Denna rotation är absolut nödvändig,
eftersom levnadsvillkoren i skyttegravarna är omänskliga.
Henri Desbordes är president av föreningen levande historia,
Den håriga från Marne.
Henri, är skyttegravarna Franska är också väletablerade
än de tyska skyttegravarna?
De franska skyttegravarna är det inte inte lika väl etablerad
än de tyska skyttegravarna, Serge, helt enkelt
eftersom, i fransk patriotisk anda,
det är väsentligt låt oss gå och återerövra detta land
som vi förlorade i början av konflikten,
under slaget vid Marne och fram till krigets första bakslag.
Så målet är att gå framåt, till skillnad från tyskarna som,
när vi väl har stabiliserats och passerat till ställningskriget, har beslutat
att stelna deras dike och stanna kvar.
I själva Verdunsektorn snacka, hur är skyttegravarna?
I Verdunsektorn, skyttegravarna är fortfarande inte särskilt genomarbetade.
Snarare besöker vi olika platser, till mer eller mindre stora trupper.
Faciliteterna håller inte standarden.
De förbinder forten.
Vi litar på de starka, som dessutom har tagits bort
mycket i män och utrustning.
De kommer att bli desto mer robusta, ännu mer opraktisk
på grund av de kraftiga bombningarna och stridens första attacker.
Vad exakt är, under dessa bombardement,
levnadsvillkor av poilu och den tyska soldaten,
i skyttegravarna?
Dåtidens levnadsvillkor,
i ett läger som i den andra är förkastliga,
som de kan vara under hela kriget.
Vi lever i leran, vi lever i kylan, i fuktigheten.
Vi lever med ohyra, vi lever med råttor, med löss.
Vi lever i brist på allt.
Vi lever i brist vattenransonering.
Vi lever i brist matintag
som väldigt ofta Kommer inte fram eller kommer kallt.
Vi lever i brist av kontakt också delvis mänsklig,
även om kamratskapet kommer att ta en viktig plats.
Det du pratar med mig om är mer om överlevnad än liv.
Hur gjorde de lurviga? att överleva under sådana förhållanden?
Jag tror inte att vi kunde svara för dem,
men det finns fortfarande en ganska stark mental del.
Det var också all den patriotiska indoktrineringen
som har gjorts sedan långt tidigare, även före detta krig,
och med 1870 års förbittring.
Denna patriotism.
Vi kritiserar tyskan till dess ansikte,
precis som tysken kan göra mot fransmännen.
Den andra delen är också ändå ger vi inte upp
kompisen bredvid.
Vi är vänner.
I början gick vi i denna anda...
Vi står för Frankrike,
men vi håller också för vännen bredvid.
Det finns fortfarande länkar med baken eller finns det en offset?
Det finns den här intressanta delen, paradoxen med baksidan.
Den håriga är offbeat i förhållande till baksidan.
Den bakre struntar i livet av den håriga och den håriga känner inte igen
livet bakom.
Alla franska soldater känna skarpt
avgrunden som har vidgats med de längst bak.
Alla dessa civila som inte vill varken ser eller hör deras lidande.
En återvändande soldat tillstånd i Paris skrivet 1916:
"Du skulle aldrig tro att vi är i krig.
Ju längre det varar desto roligare har de.
Upplysta butiker, fantastiska bilar, chica kvinnor med små hattar,
stora klasar, rispulver, muffar och små hundar,
och bakhåll med vackra jackor i fint tyg, monterade ridbyxor
och gula saker mycket mer lysande än våra officerare.
Trist återkomst från ledighet.
Behörigheter borde inte vara det.
Att komma tillbaka till livet som borde vara vårt liv.
Livet borde vi ha glömt för alltid,
livet återfick för några timmar
och som lämnar oss en hemsk mardröm som kallas kackerlackan.
Det är glädjen som försvinner, energi avbruten, liv utan hopp."
Ändå ger baksidan alla nödvändiga förnödenheter
för truppernas överlevnad.
Den bakre kommer att ge honom allt han behöver i skyttegraven,
allt som behövs, inklusive viktiga förnödenheter
som det vi kallar pinard,
därför vinet, som var en viktig del på den tiden och som har ökat betydligt.
Tobak är också viktigt.
Många kommer att sätta sig själva att röka för att döda tiden
och också att gömma sig, tyvärr, de mycket svåra lukterna av skyttegravarna.
Sen kommer posten även korrespondens.
Miljontals brev kommer att bli utbytt under konflikten.
Detta är verkligen vad som håller ihop män.
Det här är den lilla länken med baksidan och familjerna.
Poilus liv, hänger till slut i en tråd.
Vi kan sammanfatta det lite så här.
General Pétain vet det om han vill motverka effektivt,
han behöver veta fiendens minsta rörelse.
Den 28 februari 1916,
kastar han till befälhavaren från 5:e luftarmén:
"Svepa upp mig från himlen, jag är blind."
Kommer från alla frontsektorer, kända eller anonyma piloter flockas
mot Verdun-regionen.
Skvadronerna av fransk jakt har prioritet
att tillåta andra flygare och observatörer
för att kunna informera generalstaben.
Bland de mest kända,
Navarra vinner smeknamnet Sentinel of Verdun.
Tiden för ensam strid Knights of Heaven slutar.
Mer och mer, piloter flyger tillsammans,
i formation, golv och på höjd.
Deras enkla utseende ger moral bland de lurviga.
Soldat Louis vittnar.
När han inte kunde hitta spelet,
Löjtnant Navarra ville inte att hans flyg var värdelöst.
På vägen tillbaka skulle han underhålla de lurviga som försvann i skyttegravarna.
Han hade en riktig kult för dem.
Om vi ​​frågade honom varför han inte höll utan att räkna dessa segrar,
han svarade bara: "Gör killarna på nedervåningen det?
Nej.
Kommer jag att vara mer än dem?
När han kom tillbaka från kryssningen gillade han att ge dem möten.
Han lade hela sin själ i det, tillgripande till hela sin virtuositet,
att visa dessa drabbade människor att han trodde till dem och att han försökte distrahera dem.
Sedan den 21 februari, kronprinsens trupper har ryckt fram
åtta kilometer och håll en linje som går från Vacherauville
till Vaux-devant-Damloup via Côte du Poivre och Fort Douaumont.
Det franska artilleriet tar dem till uppgiften från dessa positioner på vänstra stranden
och tyskarna återupptar offensiven
att gripa höjdlinjen du Mort Homme och kulle 304.
I juni, på begäran av stabschefen
av 5:e tyska armén,
soldaterna återtar initiativet mot fortet Vaux
på höger sida.
tyska artillerihammare utan att stoppa de franska linjerna.
Åttio procent av förlusterna beror på denna flod av järn och eld.
Från mars 1916,
hela områden förvandlas till öken.
Inga fler träd, mer gräs, fler fåglar.
Ett slutfält, en enorm friluftskyrkogård
där de begravda kropparna skändas ständigt.
Soldat Louis Corti av 30:e infanteriregementet vittnar:
"Det regnade och lera invaderade hela området.
En man som sökte skydd kastade sig i slangen och leran steg
upp till sitt bälte.
Han ber om hjälp.
Två män höll ut deras gevär, men gled och snabbt,
de tog plats igen i kolonnen som passerar i närheten,
döv för bön av den fastnade som sjunker utan hjälp.
För vi dör av leran som kulor.
Sårade slukas upp i detta förrädiska träsk.
Här är det leran som besatt oss.
Den hala och flytande leran, den hemska Meusisk lera, lyft, trampad,
packad med hundratusentals män, hästar, bilar.
Ett hav av gul lera som tränger in i huden.
Hon lyckades halka under brädor och filtar.
Vi lever under leran.
Vi ser lera överallt, och lik, lik,
och mer lera, och fler lik.
Vi lärde oss att leva i jorden innan de dör."
Sedan han tog kommandot,
Pétain efterlyser förstärkning förutom general Joffre,
men befälhavaren har andra bekymmer,
han förbereder den stora offensiven av Somme.
Till maj,
förstärkningar anländer ändå massivt.
I varje familj i Frankrike, myten är i rörelse.
Verdunsektorn hade 150 000 lurviga i februari 1916.
Det finns 525 000 i april.
Tyvärr är det så ibland ringde unga människor,
för ung för att möta krigets helvete.
Den hårige Franck Roi av 266:e infanteriregementet bekräftar:
"Det finns i raden av ungdomar klass 16 och 17 för ung
att utstå sådana prövningar.
När ledarna gör sina rundor kommer den att de finner övervakarna sovande,
även när snön faller.
De är där, halvt täckta av snö, halvt överbelastat
och ändå sover gott."
I april och maj 1916 flyttade fronten något på vardera sidan pga
av en växling av attack och motattack.
Pétain ger röst, försöker galvanisera sina trupper.
Han skriver en order dagen som kommer att förbli berömd.
Nionde april är en dag härligt för våra vapen.
Soldaternas rasande attacker av kronprinsen var alla trasiga.
Infanterister, artillerister, sappers, flygare tävlade i hjältemod.
Tyskarna kommer att attackera förmodligen fortfarande.
Låt alla jobba och titta att nå samma framgång som igår.
Mod, vi kommer att ha dem.
Det behövs mod.
En hårig på två belopp online i Verdun är en poilu skadad eller död.
Kapten Lisbonne vid 154:e regementet infanteriet minns:
"Vid mina fötter, en sergeant som jag inte känner igen,
bruten ryggrad, ropar att han inte kan känna sina ben längre
och upphör inte med sitt beklagliga klagomål.
'Kapten, gör av med mig!
Låna mig din pistol.'
Jag hade gått upp den 13 april med tre löjtnanter,
två adjutanter och 200 man.
Jag kommer tillbaka den 26 april, sårad med en adjutant och 53 soldater."
Mellan 26 februari och 30 april 1916, Franska förluster var betydande.
58 000 skadade och 49 000 döda.
På Verdunfronten, kommer och resignation kombineras
för att låta soldaterna hålla på.
Den hårige Jean Meunier,
soldat vid 174:e regementet infanteri, vittnar:
"Vi står i kö, någonstans mellan Douaumont och Vaux, 26 april.
Mitt första intryck var det de åkande gav vika för oss
med iver och entusiasm.
Här är dialogen som började med den håriga som jag tog upp:
'Är området dåligt?
Min gubbe, ja det suger.
Var är Krauts?
Min gamle man, de är framför,
gå därifrån då!"
Den 25 februari 1916,
fortet Douaumont hade fallit i händerna på tyskarna.
Sedan dess har det franska överkommandot slutade aldrig att försöka ta tillbaka det,
men Pétain har starka reservationer.
Han bedömer att ögonblicket inte är idealiskt, att det saknas medel
och att denna motoffensiv måste vara förberedd mycket noggrant.
I Paris, republikens president,
Raymond Poincaré, långt borta av frontens verklighet, förstår inte
varför tas ytorna upp till fienden är så små.
På hans insisterande,
en motoffensiv planeras för den 22 maj.
Offer för hans frispråkighet, General Pétain avskedades
den 1 maj och omedelbart namngiven ledare för Army Group Center.
General Nivelle ersätter honom, och han frågade genast general Mangin
och dess koloniala trupper att återerövra Douaumont från tyskarna.
Fortet är redan mer än en skugga av sig själv.
Arbetet verkar ha jämnats med de många bombningarna den utsattes för.
Från skyn, det är inget annat än en ruinhög,
ett gemensamt sandslott trampade av barn.
Mellan 18 maj och 24 maj 1916,
tre franska divisioner försök att gripa fortet, förgäves.
Striderna återigen, är skrämmande.
Tyskarna misstänkte att en motoffensiv var
som förberedelse för.
De hade stärkt sitt försvar.
De franska trupperna samlades hade i hög grad underskattats,
otillräcklig artilleriförberedelse.
Från den 18 eller 24 maj, att ta tillbaka Douaumont,
5:e infanteridivisionen av General Mangin förlorade
130 officerare och 5 507 man,
eller hälften av arbetsstyrkan.
För tillfället är det över av förhoppningar återerövring av Fort Douaumont.
Fransmännen måste nu försöka behålla sin position
och bevara de befästa verken fortfarande i deras ägo.
De har rätt.
Falkenhayn tittar fortfarande på fortet Vaux,
öster om Verdunfronten.
I juni 1916 visste tyskarna att en storoffensiv kommer att inledas
längre norrut på Somme,
och de behöver få snabbt en framgång.
5:e armén inleder en attack på en front av fem kilometer,
mellan Pepper Coast och Vaux-devant-Damloup.
Mål: ta Vaux forten,
från Thiaumont, från Froideterre och Souville som utgör
den sista barriären försvar före Verdun.
Byggd under samma period att fortet Douaumont, sent 1800-tal,
fortet Vaux är mer blygsam i storleken.
Designen av detta fort är enkel.
Ett dike och en omgivande mur skyddar den inre kasernen.
I mitten av gården är ett observatorium och ett torn som tillåter
för att rymma en 75 millimeter kanon.
Två andra observatorier är anordnade på sidorna.
Ingången till fortet är vid den del som ligger i söder.
Vilka var levnadsvillkoren? av de 400 poilus som var inlåsta
här vid Fort Vaux?
Vi går in direkt i en tablettbox så ska jag förklara för dig.
Är det en kammare?
Det är en kammare.
Här sover vi fyra till en säng.
Metallsängarna här var det inte inte vid Fort Vaux.
På den tiden hade vi trästugor, därför mycket mer rudimentärt,
med en enkel bänkskiva, därför mycket lite bekvämlighet i livet.
Runt dig ser du att väggarna fortfarande är vita.
Det var en varm mjölk bakteriedödande som borstades
på väggarna så för att eliminera en del av ohyran.
Som du kan känna nu, temperaturen är väldigt kall.
Där har vi 10, 11 grader.
Vi är i kylan, vi är i luftfuktigheten
med vatteninfiltration som börjar dyka upp,
ganska mindre nu, men det fanns några.
Det är vi verkligen på mycket ungefärlig komfort.
Det är rudimentärt.
När det gäller leveranser vid vattennivån är de belägrade.
Har de kontakter med omvärlden?
Det är svårt att göra.
De skärs från första dagen, 1916.
Garnisonschefen uppskattar att det finns tillräckligt med vatten
att pågå i cirka 15 dagar.
Tyvärr, under bombningarna, betongtankar kommer att spricka
och allt vatten rinner ut.
Vilket kommer att beröva garnisonen vatten på belägringens sista dagar.
Detta är vad, det verkar, kommer att bli ödesdigert för denna garnison.
När faktiskt äger rum intagandet av Fort Vaux
och under vilka omständigheter?
Där berättar du det för mig tankarna är spruckna.
Det var ett stort bombdåd.
Det här är män som hamras av tyskt artilleri?
Vi kommer inte att släppa dem alls.
Det vill säga att den 1 juni 1916, tyskarna närmar sig
i små grupper från utkanten av Fort de Vaux,
som redan är skadad genom bombning.
På morgonen den 1 juni, det är ett bombdåd.
Fortet är totalt överfallet med skal av alla kaliber.
Killarna där inne kastas mot väggarna.
Bombningen kommer att lyckas att knäcka och framför allt,
att öppna brott i kassan.
I själva verket är det här dikenas försvar som kommer att vara helt öppen
och tyvärr kommer det att lämna
en nisch för angripare för att komma in i gallerierna.
De kommer att lyckas återvända, i nordvästra bröstet
och i nordöstra bröstet kommer du att se,
stridsförhållandena var helt skrämmande.
Nu går vi!
Du ser lite skada från 380 skal.
De lyfte en stor del av valvet.
Här är dock valvet konkretiserat.
Det ironiska är det fransmännen tog
ganska mycket bråte att barrikadera sig efteråt.
Där går vi en liten bit i fortets buk.
Vi börjar verkligen att gå mot stridsblocken,
Om du vill.
Där är vi verkligen på ställen vem som led först,
av bombningen.
Det blir smalare och smalare.
Du kommer att se att det verkligen fortsätter upp till tjugo meter.
Det blir ännu mindre att nå 80 centimeter bred,
ca 90 hög.
Det här är spår av...
Dessa är kul- och splitternedslag.
Vill du att jag ska ta din hand? - Ja, jag vill, snälla.
Tungt rutnät!
TACK.
Se upp för ditt huvud!
Här är det verkligen området där vi slogs.
Där är vi i hjärtat från stridsgalleriet.
Allt på väggarna, Dessa är slagmärken.
Dessa är effekter. – Vi har kämpat hittills.
Vi har kämpat hittills.
Snaran dras åt.
Uppmärksamhet!
Det är imponerande.
Det är här du ser hela dimensionen av stridernas våld
när du ser de tre galleritesterna.
Titta, på vänster sida har du effekten av deflagrationsexplosioner.
Det är väldigt imponerande.
Vi slåss i mörkret i dessa korridorer.
Totalt mörker, sedan belysningen ursprungligen,
det görs med systemet acetylenlampor, ljus.
Striderna kommer att skapa mycket damm, mycket rök,
atmosfären blir tyngre
och det kommer att vara praktiskt taget omöjligt att belysa verket.
Ja, vi kämpar blint.
Där kommer vi att dyka upp på trappan.
Trappsteg som går under diket.
Var försiktig, det finns mycket spillror.
Det här är verkligen råttstrider.
Det är allt.
I slutet av dessa cirka 40 steg,
du har en bredd 80 centimeter och en höjd av 90.
Kom tyskarna dit?
Ja, de kom dit först.
Detta är den nordöstra kistan av Fort Vaux.
De intrång som har öppnats tillät dem faktiskt
att gradvis införa inne i galleriet.
Genast fransmännen, uppenbarligen reagerade de direkt.
De barrikaderade på vissa ställen av denna härkomst, ner, upp,
och de kommer att försöka hålla på till dessa få påsar på marken som blockerar
passagen och försök att kasta granater.
Gevärskostnaderna är otänkbara.
Föreställ dig dess effekt vid blankt intervall.
Det kan vända mycket bra mot skytten.
Där slåss vi bara med granater och med eldkastare.
Eldkastaren är en flammande vätska, sjösatt cirka tjugo meter lång.
Det är en riktig ugn.
Lågorna sveper över gallerierna, så killarna inuti är förkolnade.
Hur mycket kommer tyskarna att lägga dags att kunna investera fortet?
I sju dagar, oavbrutet, tyskarna attackerar natt och dag.
De startar verkligen om slagsmålen.
Det gjorde inte de franska försvararna absolut inte en sekunds sömn,
en sekunds andrum.
Stämningen är också väldigt tung.
Allt är trycklöst.
Det är lite luft.
All ventilation har varit medvetet munfull
att förebygga tyskarna inför gas.
De hittade en annan väg ut.
Förutom dessa granatstrider,
vi kommer också finner sig själva konfronteras med gas.
Där, föreställer du dig den tiofaldiga effekten det kan ha
i sådana trånga utrymmen.
Hur slutar det till slut?
Vi kommer fram, från den 4 eller 5 juni 1916,
till ett slags status quo och i det ögonblicket,
den franska notisen att deras vattenreserver minskar
och är till och med praktiskt taget noll.
Där händer något hemskt, eftersom den franska armén tvingas
att dricka urin, för vissa.
Därifrån finns det allvarliga problem av dysenteri inom leden.
Detta påverkar också moralen mycket.
Vi kan inte sova, vi är i luftfuktigheten.
Vi går i urin och spillning.
Detta är verkligen fruktansvärda förhållanden, av det som rapporterats till oss.
Så tvungen att ge upp.
Tyvärr, resultatet av denna fruktansvärda belägring, det är den franska kapitulationen.
Kort sagt, garnisonschefen, Renal, som redan är ganska gammal,
men som verkligen ledde sina män längre från deras offer, kommer att ta
detta mycket allvarliga beslut att ge upp, eftersom det verkar,
vattenreserver inte längre är tillräckliga.
I detta ögonblick, Franska trupper levererar
fortet till tyskarna
efter sju dagars strid oavbrutet, natt och dag.
Från och med nu, tyskarna är mycket nära Verdun,
som de kan se katedralens torn.
Stabschefen de Falkenhayn lyckas övertala honom
att segern är inom hans räckhåll och att ett slutligt överfall måste inledas.
Men till vilken kostnad?
På båda sidor, mänskliga förluster är betydande.
Landskapen förändras för alltid.
Vissa byar, tagna och återerövrade av 15 tillfällen, var helt enkelt repad
från menyn.
Beläget nära Verdun, Orne är en av de nio byarna
från den dödförklarade regionen för Frankrike.
Totalt förstörd av kriget, tömda på sin befolkning,
de kommer inte att vara återuppbyggt efter kriget.
En borgmästare, utsedd av prefekten
och en provision kommunalförvaltning, underhålla
dessa hemsökta minnesplatser av det stora krigets spöken,
sanna tysta vittnen till ofantligheten förluster orsakade av denna konflikt.
Den tyska armén går framåt som en ångvält.
Alla medel är bra, eldkastare och kemiska vapen,
inklusive fosgenskal.
Den 18 juni,
Côte de Fleury-sektorn bombarderas våldsamt,
70 000 tyskar väntar avledning av gaser till lansering.
Den 23 juni uppnåddes målet:
Kaisers trupper är inte längre bara några kilometer från Verdun.
Förutom att en händelse kommer stör Falkenhayns planer
och ändra stridens öde.
Den fransk-brittiska offensiven, efterlyst av Joffre
och förberedd av Foch, äntligen börjar
den 1 juli i Somme.
Britterna och fransmännen kommer att försöka att bryta igenom de tyska linjerna
på en front av 45 kilometer,
i en triangel mellan städer av Albert, Péronne och Bapaume.
1 juli 1916, efter en vecka artilleriförberedelse
under vilken de brittiska kanonerna avfyra mer än 1 700 000 granater,
de allierade styrkorna rusar fram.
Det är blodbad.
Om de tyska linjerna var det upprörd,
underjordiska skyddsrum, skyddsrum soldater från Kaiser, är intakta.
När stormen väl har gått över,
de väntar på angriparna bakom sina maskingevär.
30 000 män hamnar i de sex första minuterna av striden.
I den franska sektorn verksamheten går bättre.
Om 10 dagar,
den franska sjätte armén gjorde 12 000 fångar.
På en 20 kilometers front,
de lurviga har gått framåt ibland tio kilometer
i det tyska försvarssystemet.
Det är den största militära framgången Franska sedan slaget vid Marne
och denna framgång kommer att ha en nästan omedelbar konsekvens.
Tretton divisioner dras först tillbaka från Meuse-sektorn
att nå Somme.
Totalt,
det kommer att finnas inte mindre än 35 divisioner, många artilleribatterier
och flera stridshärdade tyska skvadroner
som överförs från Verdun.
Infångandet av citadellet i Maas är inte längre prioritet.
Trots allt, den 11 juli 1916, Falkenhayn godkänner en sista offensiv.
Han vill till varje pris få ner Fort Souville.
Efter tre dagar artilleriförberedelser,
den 11 juli 1916, klockan 04:30, Tyska trupper attackerar.
Fort Souville är då inget annat än en ruinhög.
På morgonen den 12 juli,
tyskarna närmar sig verkets stöttepelare.
Hundra av dem klarar sig till och med att få fäste på överbyggnaderna
innan de knuffades tillbaka av försvararna.
Samma dag, klockan 21.30,
fortet är röjt och tyskarna drar sig tillbaka.
De beklagar stora förluster.
De måste hålla fast vid det nu till en defensiv inställning.
Denna sista attack är ännu ett misslyckande.
För det franska folket, tiden för återerövring närmar sig.
Förstärkningar strömmar in att lägga beslag på förlorad mark.
Åtta divisioner skickas ut på fronten.
Det första målet är bindande för alla, det är återerövringen av Fort Douaumont.
Min överste, hur går återerövringsfasen till
av den franska armén?
Ansträngningarna kommer att återupptas
från det ögonblick då, efter juli och augusti,
den tyska lasten lossnar runt Verdun.
På grund av Somme-offensiven. - Ja.
Direkt konsekvens av Somme-offensiven.
Fransmännen återupptar lite fastare grund.
Det finns slagsmål
till exempel för byn Fleury, i omedelbar närhet av fortet.
September månad och början oktober månad tillägnas
framför allt för att förbereda offensiven med mycket starkt artilleristöd.
Från och med nu är det fransmännen som har materiell överlägsenhet på marken.
Offensiven tillåter återerövring från fortet den 24 oktober,
med i synnerhet
inträde online av den koloniala divisionen,
av infanteriregementet koloniala Marocko,
gevärsmän och en bataljon av två företag från Somalia.
Allt tar inte slut i det ögonblicket
och mycket snabbt, offensiven återupptas
att återta det närliggande Fort de Vaux,
som kommer att tas tillbaka i början av november.
När kan vi överväga
att slaget vid Verdun är definitivt klar?
Det finns ett officiellt datum, låt oss säga, vilket är slaget 1916.
Det började den 21 februari, och huvudkontoret anser
att den slutar den 18 december.
Den 18 december, saker och ting lugnar ner sig på marken,
men striden fortsätter.
Det finns alltid bombningar, artilleri,
skärmytslingar, hjälpande händer etc.
fram till den stora offensiven den 20 augusti 1917,
vilket faktiskt kommer att tillåta till general Guillaumat
för att få tillbaka tyskarna nästan vid sin startposition.
Av den franska arméns 95 divisioner,
70 deltog till denna fruktansvärda strid.
De lurviga som kom tillbaka bekräftade stolt:
”Verdun, jag var där.
De andra stannade där, evigt."
I december 1916
resultaten är imponerande.
Strategiskt, slaget vid Verdun gav ingenting.
Falkenhayn kommer att kunna säga efterkrigstiden som han hade försökt förstöra
den franska armén.
Dessa argument ses som den patetiska motiveringen
av ett bittert misslyckande.
I det lilla spelet med sjukliga beräkningar,
Verdun vinner priset för häpnadsväckande resultat.
300 dagar och 300 nätter strid för 300 000 döda,
162 000 fransmän och 140 000 tyskar.
Mer än 1000 dödsfall per dag.
Det är denna massdöd, industri, vilket kommer att sätta sina spår.
På Verdunfronten, var tredje poilu dödades eller skadades.
Efter denna strid,
WWI förväntades pågå i nästan två år till.
Andra blodiga strider skulle ha plats innan han motverkar inkräktaren.
Frankrikes land hade inte slutat att se vita kors växa.