Nema dovoljno superlativa opisati titansku konfrontaciju
koja se suprotstavila Hitleru i Staljinu.
Bio je najveći povijest vojna kampanja
uključujući najveći broj sudionika,
s najtežim gubicima,
gdje se dogodio najveći tenkovska bitka ikada viđena.
Klimatski uvjeti išlo je vruće kavkasko ljeto
na velikoj hladnoći arktička zima do Lenjingrada.
Ovdje su muškarci grupe armija Sjever borio se
i umro.
Uvijek na kursu armatura i oprema,
smatrali su se poput onih zaboravljenih na ruskoj fronti.
Nije iznenađenje
da su krstili sukob kojim su se bavili
kao vječni rat jadnog vojnika.
Većina ovih jadnih vojnika grupe armija Sjever
nikada se nisu smjeli vratiti u Njemačku.
Konstantni zahtjevi najokrutnijeg sukoba u povijesti
konačno će napraviti cjelinu grupe armija njegova žrtva.
Krajem 1940. Adolf Hitler najavio svom osoblju
da je donio neopozivu odluku da napadnu Rusiju.
Slijedit će brzo skovan plan koji je počivao na tri proboja,
provedeno od strane tri velike grupe armija
okupljajući ukupno od 3,5 milijuna muškaraca.
Opća njemačka strategija bila je u tri velika paralelna napredovanja.
Prvi je ciljao na Lenjingrad, na sjeveru,
drugi, Moskva, u centru,
i za treće, Odesa, na Crnom moru.
Kao što pokazuje njegovo ime, Grupa armija Sjever
činilo sjeverno krilo njemačke ofenzive na Rusiju
U lipnju 1941. god. u trenutku napada,
Zapovijedala je Grupa armija Sjever od strane feldmaršala Rittera von Leeba
i sastojao se od dvije vojske:
16., u početku kojim je zapovijedao maršal Busch,
i 18., na čelu s generalom von Kuchlerom.
Za početni prodor u Rusiju, prema naredbama Plana Barbarossa,
grupa Sjever je imala koristi od podrške moćne oklopne sile,
oklopna grupa 4, pod ovlašću generala Hoepnera.
Za podršku iz zraka,
grupa Sjever bi mogla obratiti se Luftflotte 1,
kojom je zapovijedao general Keller.
Luftflotte 1 štuka bio bi zadužen za kopnene napade
tijekom blic 22. lipnja.
Potpora mornarice bila je osigurana od strane moćne sjeverne borbene grupe,
pod zapovjedništvom admirala Karlza,
koje vidimo u pripremi operaciju sa svojim višim časnicima.
- Zapovjednik Grupe armija Sjever bio je feldmaršal von Leeb,
koji je naredio Grupa armija Centar.
Napao je Francusku uspješno 1940.
Bio je podržan od strane najučinkovitijih časnika
da je njemačka vojska bio u njegovim redovima.
- Naravno da su mogli graditi na svom iskustvu
stečeno na zapadnom frontu, ali, unatoč kvalitetama svojih časnika,
ovu vrstu operacije brzo pokazao svoje granice.
Uspjeh Grupe armija Sjever završen je za manje od 24 sata
kada je presjekao Francusku na dva dijela.
-Za veliki napad na Rusiju,
Grupa armija Sjever imala je od više od 800.000 muškaraca,
organiziran u tri oklopne divizije,
tri motorizirana pješaštva i tri sigurnosna odjela.
Grupa armija Sjever nipošto nije bio oklopni Juggernaut,
kako kaže legenda.
4/5 njegovih vojnika morao u bitku pješice,
poput onih Napoleonovih prije nešto više od jednog stoljeća.
Godine 1941. mehanizaciju još nije bila dominantna.
Grupa armija Sjever potrebno 200.000 konjskih snaga
da vuče svoje oružje i opremu.
Grupa armija mogao rasporediti 1200 topova.
Što se tiče zrakoplova, bio je slabije opremljen
od južne i središnje skupine,
ali je znao računati na 600 oklopnih vozila i 430 zrakoplova.
Grupa armija Sjever moglo se uzeti u obzir,
na mnogo načina, poput najsiromašnijih u usporedbi s južnom i središnjom skupinom.
Ali u početku, iako je to bilo manje važno,
uspijeva ostvariti svoje ciljeve koncem srpnja, s velikom vještinom
i brže nego druge njemačke armijske skupine.
Nema sumnje jer, manje važno u određenoj mjeri,
bilo je kvalitetnije od ostalih njemačkih momčadi
i teren koji treba pokriti bilo manje teško
nego u druge dvije skupine, osobito onaj južni.
Grupa armija Sjever trebao je preuzeti kontrolu nad sjeverozapadnom frontom,
koji je bio pod zapovjedništvom Kuznjecova.
U teoriji, Ruske snage bile su nadmoćne
i bolje opremljena tenkovima, topovima i avionima.
U praksi, Crvena armija kao cjelina
ispao demoraliziran unutarnjim napetostima.
Vrlo loše pripremljeno
većina ruskog materijala, štoviše, bio zastario ili izvan upotrebe.
Rezultat je bio da, tijekom prvih sastanaka licem u lice,
Tučnjave zapravo i nije bilo.
Tijekom prve faze njegove kampanje,
Grupa armija Sjever preplavio baltičke države,
Litve i Estonije brzo padajući.
Ovaj munjeviti proboj proslavljen je s veseljem građani gradova poput Rige,
gdje su Estonci smatrali Nijemci kao oslobodioci.
Jedan od najvećih izazova pomorskog ratovanja, tijekom cijele kampanje,
sastojao u pokušaju uklanjanja Sovjetska pomorska aktivnost
postavljanjem tisuća mina.
Uvijek izvršena misija, čak i pod zračnom prijetnjom.
Ovi brodovi borbene skupine Karlz je nastavio postavljati mine,
unatoč napadima zrakoplovstva Crvene armije.
Na zemlji, prisutnost s moćnom oklopnom silom,
Panzergruppe 4,
doveo u Grupu armija Sjever prijeko potrebnu podršku
tijekom proboja i napredak u Rusiji.
Sve dok su bili zaručeni kao potpora grupi armija Sjever
tenkovi Panzergruppe 4 odigrao odlučujuću ulogu.
Ali čak i s Pancerima, Lipanj i srpanj brzo naprijed
su zaustavljene čvrstim tvarima Staljinova linija obrane,
naišao u kolovozu i početkom rujna.
Nema njemačkih armijskih skupina nije mogao izgubiti tenkove.
Štoviše, nisu mogli priuštiti si bilo što izgubiti.
Početni uvjeti rata na istoku doživio težak udarac.
Panzergruppe 4 izbačen je iz sjeverne skupine.
U ranim fazama, od srpnja kolovoza do kraja rujna,
nije bilo previše ozbiljno, ali 1942. više nije bilo isto.
Lako je misliti da je gubitak Panzergruppe 4 u rujnu 1941
bio odgovoran neuspjeha Grupe armija Sjever
zaplijeniti svog strateškog cilja, Lenjingrad.
Nije jednostavno.
Težina misije,
tj. zauzeti veliki grad dobro branjen kao Lenjingrad,
bilo bi olakšano od strane Panzergruppe 4.
Njegov premještaj nije pomoglo stvari sjeverne skupine.
Lišeni vatrene moći što bi mu omogućilo da opkoli Lenjingrad
i izolirati ga.
Nestanak Panzergruppe 4 bio vjesnik
Nadolazeći događaji, jasno pokazujući
da je sjeverna grupa smatrana poput siromašnog rođaka
od tri njemačke grupe armija.
Brzo je bilo jasno da ova jedinica ne bi trebala očekivati
potraživanje od dopune u bilo kojem obliku
te da bi grupa trebala provodi veći dio svoje kampanje
s praktički bez rezervi na raspolaganju.
Sva misao da su odlučujuće bitke na istočnom frontu
odvijalo bi se negdje drugdje.
Općenito,
snage su bile usklađene svojim neposrednim ciljevima,
oni koje je sjeverna skupina trebala dosegnuti.
Događaji su to pokazali.
Nije bilo od siromašnog rođaka,
to je bila zapovijed ispunjena
koji postiže ciljeve koju mu je Hitler odredio,
odnosno zauzeti baltičke zemlje,
idi ravno u praonicu i napraviti baltičke države
baze za buduće operacije u Rusiji.
Međutim, pošteno je reći da od listopada,
Hitler je počeo oklijevati između Ukrajine što je bio strateški cilj,
i Moskva, koja je bila politički cilj.
Sjeverna skupina postala je jadno dijete u smislu raspodjele baze
za postignuće svojih strateških ciljeva,
naime uzeti Lenjingrad.
Pošteno je reći da je neuspjeh njemačkog vrhovnog zapovjedništva
opskrbljivati ​​ga, spriječen sjeverna skupina uspjela u svojoj misiji.
Na sjeveru, bitke oko Staljinove linije bili prava noćna mora.
Dosegnuti njemački gubici one iz Prvog svjetskog rata.
Nakon niza žestokih borbi tijekom kojeg je SS divizija
posebno se istaknuo
Staljinova linija je konačno prekinuta krajem kolovoza
a sjeverna grupa je u nju uletjela.
Glavni problem za Nijemce u to vrijeme
bio je nastup na bojnom polju srednji tenk T-34 i teški KV-1.
Ova dva stroja bila su superiorniji od njemačkih tenkova
i izdržao većinu njemačko protutenkovsko oružje,
posebno za topove od 37 milimetara,
najkorišteniji.
General Erhard Raus koji se borio s grupom armija Sjever,
ostavio precizan prikaz sastanka s novim ruskim tenkovima.
Onda je iznenada došao, prvi put
bataljun neprijateljskih teških tenkova još nepoznatog tipa.
Tenkovi su se gurali oklopna pješačka pukovnija
i strmoglavio se na topničkim položajima.
projektili svih obrambeno oružje,
s izuzetkom protuavionskog 88 mm,
poskakivali na debelim neprijateljskim oklopima.
100 njemačkih tenkova nije moglo suprotstaviti se 20 ruskih behemota
i pretrpjela gubitke.
Nekoliko čeških karata, T-36,
koji su bili zaglibili zbog mehaničkih problema,
su sravnili ruski monstrumi.
Ista sudbina doživjela je i bateriju srednje haubice 150 milimetara
koji i dalje nastavljaju pucati do zadnje minute.
Unatoč mnogim izravnim utjecajima na udaljenosti od 200 metara,
školjke nisu mogle staviti najmanji tenk izvan pogona.
Situacija je postala kritična.
Samo je 88 uspjelo uništiti nekoliko ruskih KV-1,
i tjerati druge povući se u šumu.
Jedini tračak nade za Wehrmacht
jesu li to ruski tenkovi još uvijek ih je bilo malo,
da je njihova borbena taktika bila nedorečena
i njihova raspršena formacija,
što se nudilo prilike za angažman.
Cesta za Lenjingrad stoga ostao otvoren.
U prva dva mjeseca operacije Barbarossa u lipnju 1941.
pošteno je reći da je sjeverna skupina bila uspješnija
nego središnje i južne skupine.
Grupa armija Centar savršeno uspio
potpuno uništiti jedinice koje su mu se pokušale suprotstaviti.
Imao je sposobnost učiniti to učinkovito.
S druge strane, sjeverna skupina je onaj koji je krajem srpnja izveo
sve povjerene operacije od strane njemačkog vrhovnog zapovjedništva.
Praktički je pomeo cijeli sjeverozapadni ruski front.
Uklonio je dvije ruske vojske i odjurio do predgrađa Lenjingrada.
Bio je to vraški uspjeh.
Pad sovjetske Zapadne fronte bio je katastrofa za crveno more,
što je vodilo Staljina na rubu očaja.
Mislim da je to zbog njegove učinkovitosti da je sjeverna grupa bila u stanju
izvršiti pritisak na Sovjete.
Lenjingrad, početkom rujna, bio jako ugrožen.
Dok je sjeverna skupina žurio prema Lenjingradu,
zavladala je zbrka.
Mnogi Rusi bio zarobljen
i mnogi vojnici, neorganizirani,
zapeli u džepu Oranienbauma
na obali, zapadno od Lenjingrada.
Oranienbaumov džep bio je pojas zemlje koji drže Rusi.
Bilo je to područje koje nikada nije zauzeto od strane Grupe armija Sjever
a što se pokazalo biti im trn u oku.
Kada je Grupa armija Sjever preplavio Sovjetski Savez
u lipnju 1941.
pomeo je vrlo veliko područje brzo,
prema sjeveru,
uništavajući ili odbijajući sovjetske armije.
Ali mali dio sovjetske 8. armije,
koji je patio veliki gubici tijekom napada,
odvezen ravno natrag na obalu.
Tamo unutra iz džepa Oranienbauma,
elementi 8. armije bili blokirani tri godine.
Ovaj džep na kraju bude od velike strateške važnosti.
Područje Oranienbauma dopustilo je Rusima zaštititi otok Kronstadt.
Otok Kronstadt bio je vitalan
za pomorsku bazu zapadno od Lenjingrada.
To je dopustilo sovjetskim trupama regije, mornarice, vojske,
spriječiti njemačke snage grupe armija Sjever
izvršiti potpunu blokadu Lenjingrada,
čime se olakšava prijelaz od opskrbe do opsjednutog.
Dana 4. rujna 1940. poručnik Darius prve tenkovske pukovnije
upozorio svoj stožer putem radija da je njegova jedinica stigla do Lenjingrada.
Jedinice grupe Sjever zauzeli Shlisselburg,
istočno od Lenjingrada.
Ostale jedinice i njihovi finski saveznici došao sa sjevera.
Njemačke trupe presjekle željeznička pruga koja vodi do Lenjingrada.
Sudbina grada i to od svojih 30 divizija činilo se zapečaćenim.
Protivno što su očekivali,
sjeverna skupina nije primila zapovijed izvršiti napad na grad.
Nakon serije teških borbi u okruženju,
Hitler je, začudo,
naredio svojim trupama staviti Lenjingrad pod opsadu.
Možda se bojao daljinski upravljane eksplozije
koju su Rusi koristili vrlo učinkovito u Kijevu.
To je odluka koja uzrokuje i danas se puno raspravlja.
To je povezano s dva moguća objašnjenja
za neuspjeh sjeverne skupine zauzeti Lenjingrad.
Prvi je sukob prioriteta
između Hitlera i vojno vrhovno zapovjedništvo.
Što je spriječilo sjevernu skupinu za dobivanje potrebnih sredstava
da brzo zauzme grad.
Drugi je Hitlerova reakcija
na iskustvo koje je proživjela 6. armija u kijevu, u kolovozu i rujnu 1941.
Bojao se da će trupe nemojte postati ranjivi
ulaskom na ulice gradova poput Kijeva, Moskve ili Lenjingrada.
ironija povijesti,
znamo što se dogodilo iz 1941. godine
na strani grada Staljingrada.
No, 1941. Hitler je bio užasno nesklon
angažirati pješačke trupe u urbanim sredinama
na milost i nemilost sovjetskih protunapada ili urbane gerile.
Njemačka nadmoć nije mogla afirmirati se pod ovim uvjetima.
Smatrali su je za tučnjave otvoren u sovjetskom selu.
Od početka opsade Lenjingrada, relativno stabilna linija bojišnice
počeo crtati u sjevernom sektoru,
koja je bila uz lijevo krilo grupe armija Centar.
Borila se 16. armija na desnom krilu sjevernog sektora,
blizu lijevog boka grupe armija Jug.
Obje su stranke namjeravale ostati blizu jedna drugoj na istočnoj fronti
kroz cijelo vrijeme trajanja rata.
Tijek opsade Lenjingrada
pokazuje da sjeverni sektor doista smatrao sekundarnim.
Muškarci sjeverne skupine bili su uvjereni da su vodili sirotinjski rat.
Gubici na fronti Ruski je bio ogroman,
ali samo 67 000 ljudi dodijeljeni su sjevernoj skupini,
dok je 131.000 otišlo u centar i 119 000 skupini armija Jug.
Kad je došlo vrijeme za dodjelu svježe rezervne divizije,
situacija je bila još nepovoljnija.
21 nova divizija poslali na front
Vrhovnom komandom u jesen 1941.
pogođena su samo tri grupi armija Sjever.
Bio je to nagovještaj u doglednom nastavku
Nadolazeći događaji.
Jedna od neočekivanih prednosti za ovu grupu armija
bila povremena podrška koje je dobio od njemačkih pomorskih jedinica
djeluju na Baltiku.
Budući da je jedan od njegovih bokova bio uz Baltičko more,
sjeverna skupina bila je jedina
tko bi mogao računati uz ozbiljnu potporu Kriegsmarine.
Veliku ulogu odigrala je njemačka mornarica
u ratu između Sovjeta i Nijemaca.
Kad su stigli na Baltik,
Nijemci su požurili da ga pokriju minskim poljima.
Drugim riječima,
zarobili su sovjetske podmornice gdje su bili.
Njemačko napredovanje uz obalu
lišio flote Baltika iz svojih baza.
Ova flota je sastavljena oko Lenjingrada.
Njegova uloga 1941-42 bila je jednostavno pružiti podršku
vatrenom moći svojih najvećih brodova.
18. armija,
uključeni u mnoge amfibijske operacije
zaplijeniti otoci u Baltiku,
pretrpjeli velike gubitke, što je bilo vrlo štetno.
Resursi biti jako ograničen
Kroz cijeli rat,
nedostatak pojačanja ograničene strateške mogućnosti
za zapovjedništvo grupe armija.
Ova situacija zahtijevalo veliku vještinu
žonglirati između različitih dostupne divizije
održavati stalni front oko Lenjingrada,
gotovo tri godine.
Lenjingrad je bio opkoljen u strogom smislu riječi.
Nijemci su blokirali grad i njegova predgrađa,
ali ova opsada nikada nije bila potpuna.
Finci su dijelom odgovoran za ovu situaciju.
Maršal Mannerheim, finska vojska,
rekao da neće sudjelovati u izravnom napadu na Lenjingrad.
To je bio jedan od uvjeta da Finska uđe u rat.
Imao je na umu isto toliko situaciju politička nego vojna situacija,
jer odnosi između Finaca a Rusi su bili duga priča.
Rezultat je bio nego Nijemci i Finci
nisu mogli rezati potpuno Lenjingrad od ostatka svijeta.
Ruske snage su mogle opskrbljuje grad iz jezera Ladoga,
sjeveroistočno od grada.
Od zime 1942. željeznica istočno od Lenjingrada,
povezivao Lenjingrad ostatku Sovjetskog Saveza,
koji je bio u stanju pružiti trupe i zalihe
dopuštajući stanovnicima grada da preživi.
raspravljao sam s jednim od sovjetskih pregovarača
o mirovnim pregovorima između Sovjeta i Finaca
kasnije tijekom rata.
Rekao je da Rusi nije zaboravio
što su Finci učinili, ili bolje rečeno nije učinio.
Jer da su Finci napredovali još malo i zatvorio sjedalo,
to bi značilo smrt Lenjingrada.
Nakon rata smo otkrili čitanje dnevnika hodanja
16. i 18. armije,
da su zapovjednici od dvije formacije koje su bile zabranjene,
čak i tijekom mirnih razdoblja, povlačenje najmanje jedinice s fronta,
čak i za obavljanje razdoblja odmora.
Bilo je poželjno da bi divizija ostala na frontu
i dodijelite ga susjednom sektoru.
Rezervna jedinica koja bi bila povučena sa sjeverne fronte
bio siguran da će biti rekviriran po visokoj komandi
i preraspoređen na bitnijim točkama:
središnji front ili južni front.
Iako je sjeverna fronta razmatrana kao front od sekundarnog značaja,
ništa ne može ostaviti za razmišljanje da se ništa ne događa.
Bilo je strašnih borbi na teškom terenu,
s ogromnim močvarama,
neke rijetke ceste
i ogroman potezima neprohodnih šuma.
Bila je to prava logistička noćna mora.
Sjeverna grupa i njezine divizije
suočeni uvjeti stvarno teško na zapadnoj fronti
gdje klima i teren uvjetovati operacije.
Zaista, bilo je stvarno hladno, bilo je močvarno i blatno.
Ovo je prva točka.
Druga točka, je da nije bilo bogato na putu.
Logistički transport bili vrlo teški.
Bilo bi pogrešno reći bio je to drugačiji rat.
Bio je to samo rat,
što je ispalo drugačije.
Borbe su bile divljačke.
Gubici s ruske strane bili su ogromni.
Sjeverna grupa i formacije Crvene armije
napisao krvavu tragediju.
U listopadu 41.
prvi partizanski napadi počeo stvarati poteškoće
na stražnja područja.
Ovi napadi su bili ozbiljni,
jer nerazvijenost infrastrukture u Rusiji
značilo da je bilo malo ceste ili željeznice
zamijeniti one koje su navijači blokirali.
Bila je i ruska zima noćna mora po cijeloj fronti.
Ovo je grupa armija Sjever koji je trpio brutalnost
od najekstremnijih ruskih zima.
Nemoguće je zamisliti žestinu borbi
u žestokoj zimi sjeverne Rusije.
Sjeverna fronta patio od nemilosrdne hladnoće.
Bilo je to područje gdje je sjeverna Norveška, Finska i Sovjetski Savez
pridružiti.
Okarakteriziran je posebno tijekom zimskih mjeseci,
po sporim borbenim uvjetima.
Što dovodi do operacije Sob
u operaciji Hladna lisica, i Operacija Srebrna lisica.
20. oklopna brdska armija, u suradnji s finskim saveznicima,
nastojali izvršiti invaziju na regije najsjeverniji dijelovi Sovjetskog Saveza,
posebno presjeći željezničku prugu između arktičkih luka
i unutar Sovjetskog Saveza.
Međutim, sovjetska 14. armija
pokazalo se od samog početka biti nepopustljiv protivnik.
Od početka operacije do trenutka gdje je 20. armija smanjena 1941.
pretrpjela je najveću stopu gubitka
svih grupa armija operacije Barbarossa.
20. gorska vojska
nije bio prioritet za njemačko vrhovno zapovjedništvo.
Nijemci i Finci nisu stigli
pokrenuti odlučujuću operaciju protiv Sovjeta.
Osim geografskih uvjeta i teške klime,
borbeni duh crvene armije, koja je bila suočena sa sjevernom skupinom,
nije bio ništa manje jak od toga vidljivi u drugim sektorima.
Sjedište je postao Lenjingrad sinonim za izdržljivost i patnju.
Vodile su se i teške borbe u manjim bitkama
na linijama osnovana oko Lenjingrada.
Osim ovih prilično statičnih bitaka,
došlo je do strašnih sukoba oko Demjanska,
u području 16. armije od 1941. do 1943. godine.
Početkom 43. Demjanska izbočina počeo se raspadati
dok ne izgleda kao gljiva stršeći u ruske redove.
Pod pritiskom sve jači Rusi,
Hitler je bio prisiljen odreći se na politiku "bez umirovljenja".
Demjansk je evakuiran tijekom vrhunski organizirane operacije,
zahvaljujući kojoj 80.000 njemačkih vojnika
izbjegao sigurno zarobljavanje.
Demjansk je bio najduža opsada i jedinstvena vojna epizoda.
Njemačke snage, okružen Rusima,
morao biti opskrbljen.
Nisu mogli opskrbljivati ​​na tlu.
Dakle, to je moralo biti učinjeno zrakom.
Luftwaffe je osigurao da je ona to mogla
i da je bilo nema sumnje u to.
Konačno, 1943.
njemačke snage uspio se probiti kroz hodnik
zahvaljujući kojoj je okruženje Demjanska završila je uspješno.
Ono što je zanimljivo su lekcije
da je njemačko vrhovno zapovjedništvo, a posebno je Luftwaffe crpio iz njega.
Tako da je bilo moguće opskrbiti okružene njemačke snage.
Sljedeće sjedalo trebao je biti onaj Staljingrada.
Jedan od razloga zašto 6. armija nije pokušala
pobjeći iz zamke Staljingrada,
kad se razbistrilo tko je to mogao učiniti,
bilo da je Hitler vjerovao da bi 6. armija mogla držati džep
dok ga je podupirao Luftwaffe.
Naravno da je koristio iz Demjanskog džepa
kao jasan dokaz.
Situacija u Demjansku međutim, bilo je drugačije
moguća opskrba iz džepa tijekom ljetnih mjeseci,
broj vojnika manji od 90.000, protiv 200 000 zarobljenih u Staljingradu itd.
Sigurno je da je Demjanski džep, citirao Hitler,
odigrao negativnu ulogu u povijesti 6. armije,
njegovo okruženje i njegovo uništenje u Staljingradu.
Iako je bio blizu pobjede
Grupa armija Sjever nikada nije mogao
trajno zatvoriti krug oko Lenjingrada.
Vrhovno zapovjedništvo nastavilo je kretanje divizije dalje od sjevernog sektora
hraniti drugi sektori u većoj opasnosti.
Rezultat ove politike na dva fronta
bila samo masovna sovjetska ofenziva, u siječnju 1944
završava razbijanjem Otpor sjeverne skupine
i, u isto vrijeme, omča oko Lenjingrada.
Nakon prestanka opsade grada 1944.
snage Sjeverne grupe su se povukle do nedovršenih linija obrane
poznata kao linija Panther.
Linija Panther bio je niz utvrda
koji se proširio na regije središnji i južni Sovjetski Savez,
iz doline koja je trčala između jezera Dvina i Pskovskog jezera,
u blizini grada Narva, na obali Baltika, Estonija.
Bilo je planirano da, zahvaljujući ovim utvrdama,
Njemačke trupe u povlačenju bi uživao u malom predahu.
koji bi im omogućio obuzdati sovjetsku vojsku
vrijeme nego oklopne i zrakoplovne jedinice
biti obnovljena i vratiti se u borbu
preokrenuti sudbinu oružja po njihovom broju.
Međutim, linija Panther bio jedva zauzet.
njemačke vojske, pretrpjeli mnoge neuspjehe,
nije imao dovoljno vojske učinkovito držati liniju.
U linijskim područjima gdje je odgovarajuća obrana
bio pripremljen s dovoljnim brojem vojnika
i dostupni zrakoplovi,
ona se pokazala kao prepreka
gotovo neprohodan za sovjetske armije.
To sugerira da je dobro pripremljen i organizirano, s koherentnim planom,
linija Panthère se mogla održati,
što bi izazvalo komplikacije sovjetskim armijama.
Linija Panthera tek će moći pružiti samo privremeno rješenje
na rastući problem grupe armija Sjever.
Uništenje grupe armija susjednom centru, u lipnju 1944.
iskopao veliki prostor u njemačkim redovima
a lijevo desno krilo sjeverne skupine ranjiv na sovjetske napade.
Hitler je bio prisiljen nastupiti još jedan krug povlačenja.
Bili su prisiljeni na povlačenje u relativno dobrom stanju
u Njemačku,
dok trpi niz napada,
najistaknutije je to za obranu Narve 1944.
Narva je odigrala važnu ulogu,
ne samo kada njemačko-sovjetskog rata,
ali u povijesti Rusije.
Narva je bila pravo mjesto monumentalnog poraza
1700. protiv Šveđana.
U biti je imala operativni značaj,
jer su to bila ulazna vrata u Estoniju.
Zapravo, Nijemci koji su držali Narvu,
bili u početku podijeljen u 12 odjela,
čineći branitelje Narve.
Odnosno grupa posebno obučeni za tu priliku.
Obrana Narve bila je užasna borba.
Proboj ovdje
bi ugrozio Njemačke trupe iz baltičkih zemalja,
iz Estonije i Litve.
SS, divizija 280 i divizija 58
napustio Lenjingradsku frontu
pod zapovjedništvom generala Govorova,
između siječnja i ožujka 1944.
Njihova niska stopa gubitaka nije plod
sofisticirane taktičke manevre oklopna formacija.
njemačke jedinice i kontingent dobrovoljaca SS-a
bili spašeni u rano proljeće ožujka 1944.
što je izazvalo poplave i bujice blata,
pri čemu sovjetski tenkovi su zapeli.
Pružen nevjerojatan otpor Grupa armija Narva,
improvizirani trening, izvučeni iz oskudnih brojeva sjeverne skupine
predstavlja spektakularan primjer vojna improvizacija
i zadrži usporedbu s drugim obrambenim bitkama
provedeno drugdje u Rusiji i Italiji.
U listopadu 1944. god.
situacija oko Narve postalo beznadno.
Za razliku od bezbrojni garnizoni
koga je Hitler zahtijevao izdržati pod svaku cijenu,
grupa Narva uspijeva pobjeći i pridružiti se Grupi armija Sjever.
trajno umirovljenje sada je bio na dnevnom redu
dok se grupa povlačila kroz baltičkih država u Njemačku.
Ali grupa armija Sjever nikada ne bi stigao kući.
Dok je Crvena armija krenuo prema Berlinu,
muškarci sjeverne skupine bili su stjerani u kut
u poluotoku iz Courlanda, Litva.
Ostaci grupe došao pod sovjetski napad
tijekom šest mjeseci.
Bili su opkoljeni od kraja listopada 1944. do svibnja 1945. godine.
U siječnju 1945. dvije armije koji je služio od 1941
pod zastavom Grupe armija Sjever,
su preimenovani Grupa armija Courland
i denominaciju skupo stečena od Nord grupe
prebačen je u disparatnu skupštinu sukobljene jedinice,
stavljen pod zapovjedništvo
neprekinutog naslijeđa privremeni poglavari.
Duh muškaraca sjeverne skupine živio u Kurlandiji.
Čudna činjenica jesu li te njemačke divizije,
koji je razbio staza u Kurlandiji,
bili izdvojeni.
Bili su blokirani i više ništa nisu mogli učiniti.
Više nisu mogli donijeti njihov doprinos borbi drugdje.
Na mnogo načina to je bila akcija neodgovorno s Hitlerove strane.
Bila je to znatna snaga koji je mogao donijeti
pravi doprinos da je bila dostupna.
Jednostavno nije bila tamo bila je drugdje.
Odluka Sovjeta ostaviti ih ondje bilo je prilično nezgodno.
Ali to je što su kasnije učinili.
Unatoč svemu što im je Crvena armija slala,
preživjeli elementi 16. i 18. armije,
sada naznačeno Grupa armija Courland,
nastavio se odupirati pokušajima poduzeti kako bi ih naveli na predaju.
Borbe za Kurlandiju bili strašni.
Nije, što se tiče istočnog i zapadnog fronta,
velike vojske bacajući se preko granica
za impresivno sofisticirane operacije.
u Kurlandiji, zarobljeni Nijemci postupno su
i sigurno na nepopravljiv način,
nježno gurnute natrag u neku vrstu slijepoj ulici od strane Crvene armije.
Podupirali su ih do kraja brodovima Kriegsmarine,
koji su se uspjeli evakuirati neke divizije opozvane u Njemačku.
Povremeno su uspijevali hodati neka stvarno bitna pojačanja.
Da, njemačka mornarica imao važnu ulogu.
Kad je Crvena armija počeo napredovati
s baltičke obale vrtjeti u istočnoj Pruskoj,
njemačka mornarica imao sve za dobiti
sadržavati Sovjetske pomorske operacije
koja se počela širiti.
Opet važnije, imali su ključni izazov,
pokušati evakuirati što više civila i njemačke vojne moguće
da ih vratim na njemačkom teritoriju.
Kriegsmarine je pokušao ograničiti posljedice konačnog poraza
sada neizbježan.
Uloga njemačke mornarice bitno je objasniti
zašto njemačke jedinice hrabro se borio
do krajeva područja Kurlandije.
Poluotok je bio, s vojnog gledišta, bez interesa.
Mnogi njemački čelnici krajem 1944. početkom 1945. upitao je Hitler
napustiti ovaj poluotok
i osloboditi 26 divizija koje su se borile,
tako da mogu ojačati obranu
regije od velike vojne važnosti,
poput Istočne Pruske.
S druge strane, njemačka mornarica koristila se Baltikom
kao prostor za obuku za svoje zapovjednike podmornica.
Donitz, Zapovjednik mornarice, u to vrijeme,
smatrao da zadržati Gdanjski zaljev, na Baltiku,
bilo bitno trenirati njegovi zapovjednici podmornica
koristiti novi i vrlo snažna podmornica tipa 21,
koje je mornarica angažirala do zadnjeg dana rata.
Mornarica je odigrala ključnu ulogu
u činjenici da Nijemci borio se tako dugo
za Kuršski poluotok.
Ipak, na kraju ista Kriegsmarine
tko je bio razlog bitke kod Kurlandije
i prenio dosadašnje njemačke trupe,
bio tada prisiljen da ih evakuiraju s poluotoka
i napustiti područje bez dobivanja bilo kakvu stratešku korist.
Preživjeli bivše Grupe armija Sjever
zadržati svoju koheziju i njihove borbene sposobnosti
do konačne predaje 08.05.1945.
gotovo četiri godine nakon njihova dolaska u Rusiju.
Toga dana 203 000 ljudi započeli svoju dugu šetnju
u zarobljeništvo.
Mnogi se nikad nisu vratili
a ostali su zadržani kao prisilni radnici do 1955. godine.
Visoka cijena koju treba platiti zbog njihove dugotrajnosti.
Od tri goleme skupine armija koje je Hitler poslao u Rusiju,
sjeverna grupa je bila ta koja je uspjela najbolje za postizanje postavljenih ciljeva.
Iako ova kampanja na kraju završilo neuspjehom,
ljudi grupe armija sjever zadržali svoju koheziju.
Nekoliko je jedinica uspjelo služiti u istoj grupi armija
tijekom četiri godine rata u Rusiji.