Superlatiivit eivät riitä kuvaamaan titaanista yhteenottoa
joka vastusti Hitleriä ja Stalinia.
Se oli suurin historiallinen sotilaskampanja
mukaan lukien suurin osallistujamäärä,
suurimmalla tappiolla,
missä suurin tapahtui koskaan nähty tankkitaistelu.
Ilmasto-olosuhteet oli tulossa kuuma valkoihoinen kesä
äärimmäisessä pakkasessa arktinen talvi Leningradiin.
Tässä ovat miehet Pohjois-armeijaryhmä taisteli
ja kuoli.
Aina kurssilla vahvistukset ja varusteet,
he pitivät itseään kuin Venäjän rintamalla unohdetut.
Se ei ole yllätys
että he kastivat konfliktin jossa he olivat mukana
kuin ikuinen sota köyhästä sotilasta.
Suurin osa näistä köyhistä sotilaista Pohjois-armeijaryhmästä
eivät koskaan palaa Saksaan.
Jatkuvat vaatimukset historian julmimmasta konfliktista
aikoivat vihdoin tehdä kokonaisuuden armeijaryhmästä hänen uhrinsa.
Vuoden 1940 lopussa Adolf Hitler ilmoitti henkilökunnalleen
että hän oli tehnyt peruuttamattoman päätöksen hyökätä Venäjää vastaan.
Hän noudattaisi nopeasti kehitettyä suunnitelmaa joka perustui kolmeen läpimurtoon,
toteutettu kolmen suuren armeijaryhmän toimesta
kokoamalla yhteen 3,5 miljoonasta miehestä.
Saksan yleinen strategia oli kolmeen suureen rinnakkaiseen edistykseen.
Ensimmäinen suunnattiin Leningradiin pohjoiseen,
toinen, Moskova, keskustassa,
ja kolmanneksi Odessa, Mustanmeren rannalla.
Kuten hänen nimensä osoittaa, Pohjoinen armeijaryhmä
muodostivat pohjoissiiven Saksan hyökkäyksestä Venäjää vastaan
Kesäkuussa 1941 hyökkäyksen aikaan,
Pohjoinen armeijaryhmä komennettiin Kirjailija: kenttämarsalkka Ritter von Leeb
ja se koostui kahdesta armeijasta:
16, aluksi marsalkka Buschin komentaja,
ja 18., johti kenraali von Kuchler.
Ensimmäistä läpimurtoa varten Venäjällä Plan Barbarossan käskystä,
Pohjois-ryhmä hyötyi tuesta voimakkaasta panssaroidusta voimasta,
Panzer Group 4, kenraali Hoepnerin alaisuudessa.
Ilmatukeen,
Pohjois-ryhmä voisi vetoaa Luftflotte 1:een,
komentaja kenraali Keller.
Luftflotte 1 stukas olisi vastuussa maahyökkäyksistä
Blitzin aikana 22. kesäkuuta.
Merivoimien tuki varmistettiin mahtavan pohjoisen taisteluryhmän toimesta,
amiraali Karlzin johdolla,
jonka näemme valmistautumassa operaatiossa vanhempien upseeriensa kanssa.
- Pohjoisen armeijaryhmän komentaja oli kenttämarsalkka von Leeb,
joka tilasi Armeijaryhmän keskus.
Hän oli hyökännyt Ranskaan menestyksekkäästi vuonna 1940.
Häntä tuettiin tehokkaimpien upseerien toimesta
että Saksan armeija oli sen riveissä.
- Tietysti voisivat rakentaa heidän kokemuksiinsa
hankittu länsirintamalla, mutta upseeriensa laadusta huolimatta,
tällainen operaatio osoitti nopeasti rajansa.
Army Group Northin menestys valmistui alle 24 tunnissa
kun hän jakoi Ranskan kahtia.
- Suuresta hyökkäyksestä Venäjää vastaan,
Pohjois-armeijaryhmällä oli yli 800 000 miehen joukosta,
jaettu kolmeen panssaroituun divisioonaan,
kolme moottoroitua jalkaväkeä ja kolme turvaosastoa.
Pohjoinen armeijaryhmä ei suinkaan ollut panssaroitu juggernautti,
kuten legenda kertoo.
4/5 hänen sotilaistaan piti mennä taisteluun jalkaisin,
kuten Napoleonin hieman yli sata vuotta sitten.
Vuonna 1941 koneistus ei ollut vielä hallitseva.
Pohjoinen armeijaryhmä tarvitaan 200 000 hevosvoimaa
hinaamaan aseita ja varusteita.
Armeijan ryhmä voisi lähettää 1200 asetta.
Mitä tulee lentokoneisiin, hän oli huonommin varusteltu
kuin etelä- ja keskiryhmät,
mutta hän osasi laskea 600 panssaroituun ajoneuvoon ja 430 lentokoneeseen.
Pohjoinen armeijaryhmä voitaisiin harkita,
monin tavoin, kuten köyhimmät verrattuna eteläiseen ja keskiryhmään.
Mutta aluksi, vaikka se oli vähemmän tärkeä,
hän onnistuu saavuttamaan tavoitteensa heinäkuun lopussa suurella taidolla
ja nopeammin kuin muut saksalaiset armeijaryhmät.
Epäilemättä, koska jossain määrin vähemmän tärkeä,
se oli laadukkaampaa kuin muut saksalaiset muodostelmat
ja katettava maasto oli vähemmän vaikeaa
kuin kahdella muulla ryhmällä, varsinkin eteläinen.
Pohjoinen armeijaryhmä piti ottaa haltuunsa luoteisrintama,
joka oli komennossa Kuznetsovista.
Teoriassa, Venäjän joukot olivat ylivoimaisia
ja paremmin varusteltu tankeilla, aseilla ja lentokoneilla.
Käytännössä, puna-armeija kokonaisuudessaan
osoittautui masentuneeksi sisäisten jännitteiden takia.
Erittäin huonosti valmisteltu
suurin osa venäläisestä materiaalista oli vanhentunut tai pois käytöstä.
Tuloksena oli se, ensimmäisten kasvokkain tapaamisten aikana,
Ei todellakaan ollut tappelua.
Aikana hänen kampanjansa ensimmäiset vaiheet,
Pohjoinen armeijaryhmä pyyhkäisi Baltian maiden yli,
Liettua ja Viro putoaa nopeasti.
Tätä salaman läpimurtoa juhlittiin ilolla Riian kaltaisten kaupunkien kansalaisilta,
jossa virolaiset ajattelivat saksalaiset vapauttajina.
Yksi merisodan suurimmista haasteista, koko kampanjan ajan,
koostui yrittämisestä poistaa Neuvostoliiton merivoimien toimintaa
laskemalla tuhansia miinoja.
Aina suoritettu tehtävä, jopa ilmauhan alla.
Nämä taisteluryhmäalukset Karlz jatkoi miinojen laskemista,
hyökkäyksistä huolimatta puna-armeijan ilmavoimista.
Maan päällä läsnäolo voimakkaalla panssaroidulla voimalla,
Panzergruppe 4,
tuotiin armeijaryhmään North kaivattua tukea
läpimurtojen aikana ja edistystä Venäjällä.
Niin kauan kuin he olivat kihloissa armeijaryhmän pohjoisen tueksi
Panzergruppe 4:n panssarit oli ratkaisevassa roolissa.
Mutta jopa Panzersin kanssa, Kesä- ja heinäkuun pikakelaus
kiintoaineet pysäyttivät Stalinin linjapuolustus,
kohdannut elokuussa ja syyskuun alussa.
Ei saksalaisia ​​armeijaryhmiä ei voinut menettää tankkeja.
Lisäksi he eivät voineet varaa menettää mitään.
Sodan alkuolosuhteet itään koettiin kovan iskun.
Panssariryhmä 4 poistettiin pohjoisesta ryhmästä.
Alkuvaiheessa, heinäkuusta elokuun loppuun syyskuun loppuun,
se ei ollut liian vakavaa, mutta vuonna 1942 se ei enää ollut sama.
On helppo ajatella, että menetys Panzergruppe 4:stä syyskuussa 1941
oli vastuussa armeijaryhmän pohjoisen epäonnistumisesta
ottaa kiinni strategisesta tavoitteestaan ​​Leningradista.
Se ei ole yksinkertaista.
Tehtävän vaikeus,
eli valtaa suuren kaupungin hyvin puolustettuna Leningradina,
olisi helpottanut Kirjailija: Panzergruppe 4.
Hänen uudelleentehtävänsä ei auttanut pohjoisen ryhmän asiaa.
Tulivoima menetetty jonka avulla hän olisi voinut saartaa Leningradin
ja eristää se.
Panzergruppe 4:n katoaminen oli ennustaja
Tulevat tapahtumat, selvästi näkyvissä
että pohjoinen ryhmä otettiin huomioon kuten köyhä sukulainen
Saksan kolmesta armeijaryhmästä.
Se tuli nopeasti selväksi jota tämän laitteen ei pitäisi odottaa
saatava täydennyksestä missä muodossa tahansa
ja että ryhmän pitäisi suorittaa suurimman osan kampanjastaan
kanssa käytännössä ei varauksia hänen käytössään.
Kaikki ajatus että itärintaman ratkaisevat taistelut
tapahtuisi muualla.
Yleisesti,
voimat kohtasivat välittömiin tavoitteisiinsa,
jotka pohjoisen ryhmän piti saavuttaa.
Tapahtumat ovat osoittaneet tämän.
Se ei ollut köyhästä suhteesta,
se oli täytetty käsky
joka saavuttaa tavoitteet jonka Hitler oli asettanut hänelle,
eli valtaamaan Baltian maat,
mene suoraan pesulaan ja tehdä Baltian valtioita
pohjat tulevaa toimintaa varten Venäjällä.
Se on kuitenkin reilua sanoa, että lokakuusta lähtien,
Hitler alkoi epäröidä Ukrainan välillä joka oli strateginen tavoite,
ja Moskova, joka oli poliittinen tavoite.
Pohjoisesta ryhmästä tuli köyhä lapsi perusjaon suhteen
saavutuksen vuoksi strategisista tavoitteistaan,
eli ottaa Leningradin.
On reilua sanoa että saksalaisen ylijohdon epäonnistuminen
toimittamaan sitä, estetty pohjoinen ryhmä onnistuu tehtävässään.
Pohjoisessa taistelut Stalinin linjasta olivat todellinen painajainen.
Saksan tappiot saavutettu ensimmäisen maailmansodan ajalta.
Kovien taisteluiden jälkeen jonka aikana SS-divisioona
erottui erityisesti itsestään
Stalinin linja vihdoin katkesi elokuun lopussa
ja pohjoinen ryhmä ryntäsi siihen.
Pääongelma tuolloin saksalaisille
oli esiintyminen taistelukentällä keskikokoinen tankki T-34 ja raskas KV-1.
Nämä kaksi konetta olivat parempi kuin saksalaiset tankit
ja kesti eniten Saksalaiset panssarintorjunta-aseet,
erityisesti 37 millimetrin aseisiin,
eniten käytetty.
Kenraali Erhard Raus, joka taisteli Pohjois-armeijaryhmän kanssa,
jätti tarkan kuvauksen kokouksesta uusien venäläisten tankkien kanssa.
Sitten yhtäkkiä tuli, ensimmäistä kertaa
vihollisen raskaiden panssarivaunujen pataljoona vielä tuntemattoman tyyppistä.
Tankit tönäisivät panssaroitu jalkaväkirykmentti
ja kaatui tykistöasemissa.
kaikkien ammukset puolustusaseet,
lukuun ottamatta 88 mm:n ilmatorjunta-aluksia,
pomppiivat paksun vihollisen panssarin päällä.
100 saksalaista panssarivaunua eivät pystyneet vastustaa 20 venäläistä behemotia
ja kärsi tappioita.
Useita tšekkiläisiä kortteja, T-36,
jotka olivat jumissa mekaanisten ongelmien vuoksi,
venäläiset hirviöt litistyivät.
Sama kohtalo oli varattu akulle 150 millimetrin keskikokoiset haupitsit
jotka edelleen jatkavat ampumista viimeiseen minuuttiin asti.
Monista suorista vaikutuksista huolimatta 200 metrin etäisyyksillä,
kuoret eivät voineet laittaa vähiten tankki pois toiminnasta.
Tilanne muuttui kriittiseksi.
Vain 88 onnistui tuhota kourallinen venäläisiä KV-1:itä,
ja pakottaa muita vetäytyä metsään.
Ainoa toivon pilkahdus Wehrmachtille
olivat ne venäläiset tankit niitä oli vielä vähän,
että heidän taistelutaktiikansa olivat luonnollisia
ja niiden hajallaan oleva muodostuminen,
mitä tarjosi osallistumismahdollisuuksia.
Tie Leningradiin jäi siksi auki.
Kahden ensimmäisen kuukauden aikana operaatio Barbarossa kesäkuussa 1941,
on reilua sanoa että pohjoinen ryhmä menestyi paremmin
kuin keski- ja eteläryhmät.
Armeijaryhmän keskus onnistui täydellisesti
tuhota kokonaan yksiköt, jotka yrittivät kohdata hänet.
Hänellä oli kyky tehdä niin tehokkaasti.
Pohjoinen ryhmä puolestaan on se, joka toteutettiin heinäkuun lopussa,
kaikki uskotut toiminnot Saksan ylijohdon toimesta.
Hän käytännössä lakaisi koko Luoteis-Venäjän rintama.
Hän tuhosi kaksi Venäjän armeijaa ja syöksyi Leningradin esikaupunkiin.
Se oli helvetin menestys.
Neuvostoliiton länsirintaman kaatuminen oli katastrofi punaiselle merelle,
mikä johti Stalinin epätoivon partaalla.
Luulen, että se johtuu sen tehokkuudesta että pohjoinen ryhmä pystyi
painostaa neuvostoliittoa.
Leningradissa syyskuun alussa oli erittäin uhattuna.
Vaikka pohjoinen ryhmä ryntäsi kohti Leningradia,
hämmennys vallitsi.
Monet venäläiset oli vangittu
ja monet sotilaat, sekaisin,
juuttui Oranienbaumin taskussa
rannikolla, Leningradin länsipuolella.
Oranienbaumin tasku oli venäläisten hallussa oleva maakaistale.
Se oli alue, jota ei koskaan otettu Army Group North
ja mikä osoittautui olla piikki heidän kyljessään.
Kun armeijaryhmä pohjoinen pyyhkäisi yli Neuvostoliiton
kesäkuussa 1941,
hän lakaisi erittäin laaja alue nopeasti,
suuntaa pohjoiseen,
tuhoamalla tai torjumalla Neuvostoliiton armeijat.
Mutta pieni osa Neuvostoliiton 8. armeijasta,
joka oli kärsinyt suuret tappiot hyökkäyksen aikana,
ajettiin suoraan takaisin rantaan.
Siellä sisällä Oranienbaumin taskusta,
8. armeijan elementtejä estetty kolmeksi vuodeksi.
Tämä tasku päätyy olemaan suuri strateginen merkitys.
Oranienbaumin alue salli venäläisille suojella Kronstadtin saarta.
Kronstadtin saari oli elintärkeä
laivastotukikohtaa varten Leningradin länsipuolella.
Se salli Neuvostoliiton joukot alueen, laivaston, armeijan,
estääkseen Saksan joukot Pohjois-armeijaryhmästä
toteuttaa Leningradin täydellinen saarto,
näin helpottaa kulku tarjonnasta piiritettyyn.
4. syyskuuta 1940 luutnantti Darius ensimmäisestä panssarirykmentistä
varoitti päämajaansa radiossa että hänen yksikkönsä oli saavuttanut Leningradin.
Pohjois-ryhmän yksiköt valloitti Shlisselburgin,
itään Leningradista.
Muut yksiköt ja niiden suomalaiset liittolaiset tuli pohjoisesta.
Saksalaiset joukot katkaisivat Leningradiin johtava rautatie.
Kaupungin kohtalo ja se sen 30 divisioonasta näytti olevan sinetöity.
Vastoin mitä he odottivat,
pohjoinen ryhmä ei saanut tilausta suorittaakseen hyökkäyksen kaupunkiin.
Sarjan jälkeen ankarista taisteluista ympäristössä,
Hitler, yllättäen
määräsi joukkonsa Leningradin piirittämiseen.
Ehkä hän pelkäsi kauko-ohjattavat räjähdykset
joita venäläiset olivat käyttäneet erittäin tehokkaasti Kiovassa.
Se on päätös, joka aiheuttaa vielä nykyäänkin paljon keskustelua.
Tämä liittyy kahteen mahdolliseen selitykseen
pohjoisen ryhmän epäonnistumisen vuoksi ottamaan Leningradin.
Ensimmäinen on prioriteettiriita
Hitlerin välillä ja sotilaallinen ylin komento.
Mikä esti pohjoisen ryhmän hankkia tarvittavat resurssit
viemään kaupungin nopeasti.
Toinen on Hitlerin reaktio
kokemukseen, jonka 6. armeija koki Kiovassa elo- ja syyskuussa 1941.
Hän pelkäsi, että joukot älä tule haavoittuvaiseksi
astumalla kaupunkien kaduille kuten Kiiv, Moskova tai Leningrad.
historian ironiaa,
tiedämme mitä tapahtui vuodesta 1941
Stalingradin kaupungin puolella.
Mutta vuonna 1941 Hitler oli hirveän vastahakoinen
ottaa jalkaväkijoukot mukaan kaupunkialueilla
Neuvostoliiton vastahyökkäysten armoilla tai kaupunkisissit.
Saksan ylivoima ei voinut puolustaa itseään näissä olosuhteissa.
Häntä oli ajateltu tappeluihin avattiin Neuvostoliiton maaseudulla.
Leningradin piirityksen alusta lähtien suhteellisen vakaa etulinja
alkoi piirtää pohjoisella sektorilla,
joka oli vasemman siiven vieressä armeijaryhmäkeskuksesta.
16. armeija taisteli pohjoisen sektorin oikealla puolella,
lähellä vasenta laitaa Etelä-armeijaryhmästä.
Molemmat osapuolet aikoivat jäädä lähellä toisiaan itärintamalla
koko sodan ajan.
Leningradin piirityksen kulku
osoittaa, että pohjoinen sektori pidettiin todella toissijaisena.
Pohjoisen ryhmän miehet olivat vakuuttuneita että he taistelivat köyhien sotaa.
Tappiot edessä Venäjän kieli oli valtava,
mutta vain 67 000 miestä määrättiin pohjoiseen ryhmään,
131 000 meni keskustaan ja 119 000 Etelä-armeijaryhmälle.
Kun oli määräyksen aika tuoreet reserviosastot,
tilanne oli vieläkin epäsuotuisa.
21 uutta divisioonaa lähetetty etupuolelle
ylipäällikön toimesta syksyllä 1941,
vain kolme kärsii armeijaryhmälle North.
Se oli vihje odotettavissa olevasta jatkosta
Tulevat tapahtumat.
Yksi odottamattomista eduista tälle armeijaryhmälle
oli satunnainen tuki jonka hän sai saksalaisilta laivastoyksiköiltä
toimii Baltiassa.
Yhdestä kyljestään lähtien oli Itämeren rannalla,
pohjoinen ryhmä oli ainoa
kuka osaisi laskea Kriegsmarinen vakavalla tuella.
Saksan laivastolla oli suuri rooli
sodassa Neuvostoliiton ja Saksan välillä.
Kun he saapuivat Itämerelle,
saksalaiset kiirehtivät peittämään sen miinakentillä.
Toisin sanoen,
he jäivät ansaan Neuvostoliiton sukellusveneet missä he olivat.
Saksan eteneminen pitkin rannikkoa
riistänyt laivaston Itämeren tukikohdistaan.
Tämä laivasto koottiin Leningradin ympärillä.
Hänen roolinsa vuosina 1941-42 oli yksinkertainen tarjota tukea
tulivoimalla suurimmista laivoistaan.
18. armeija,
mukana monissa amfibiooperaatiot
ottaa kiinni Itämeren saaret,
kärsi raskaita tappioita, joka oli erittäin vahingollista.
Resurssit on voimakkaasti rajoitettu
Koko sodan ajan
vahvistuksen puute rajalliset strategiset vaihtoehdot
komentoa varten armeijaryhmästä.
Tämä tilanne vaati suurta taitoa
jongleeratakseen erilaisten välillä divisioonat saatavilla
ylläpitää jatkuva rintama Leningradin ympärillä,
lähes kolmen vuoden ajan.
Leningradia piiritettiin sanan suppeassa merkityksessä.
Saksalaiset estivät kaupunki ja sen esikaupunki,
mutta tämä piiritys ei koskaan ollut täydellinen.
Suomalaiset ovat osittain vastuussa tästä tilanteesta.
marsalkka Mannerheim, Suomen armeija,
sanoi, ettei osallistu mihinkään suorassa hyökkäyksessä Leningradia vastaan.
Se oli yksi ehdoista että Suomi joutuisi sotaan.
Hän piti yhtä paljon mielessään tilannetta poliittinen kuin sotilaallinen tilanne,
koska suomalaiset suhteet ja venäläiset oli pitkä tarina.
Tuloksena oli kuin saksalaiset ja suomalaiset
eivät pystyneet leikkaamaan kokonaan Leningradia muualta maailmasta.
Venäjän joukot voisivat toimittaa kaupungin Laatokajärveltä,
kaupungin koilliseen.
Talvesta 1942 lähtien rautatie Leningradin itäpuolella,
yhdistetty Leningradiin muualle Neuvostoliittoon,
joka pystyi tarjoamaan joukkoja ja tarvikkeita
mahdollistaa asukkaiden kaupungista selviytyäkseen.
keskustelin yhden Neuvostoliiton neuvottelijan kanssa
rauhanneuvotteluista Neuvostoliiton ja suomalaisten välillä
myöhemmin sodan aikana.
Hän sanoi, että venäläiset ei ollut unohtanut
mitä suomalaiset olivat tehneet, tai pikemminkin ei ollut tehnyt.
Koska jos suomalaiset olisivat edenneet vielä vähän ja sulki istuimen,
se olisi merkinnyt Leningradin kuolemaa.
Sodan jälkeen huomasimme kävelylokien lukeminen
16. ja 18. armeijasta,
että komentajat kahdesta kokoonpanosta oli kielletty,
jopa rauhallisina aikoina, pienimmän yksikön vetäytyminen edestä,
edes pitääkseen lepoajan.
Se oli parempi pitääkseen divisioonan etupuolella
ja määritä se viereiselle sektorille.
Varayksikkö joka olisi vedetty pois pohjoisrintamalta
oli taatusti rekviroitu korkean komennon toimesta
ja määrättiin uudelleen tärkeimmistä asioista:
keskirintama tai etelärintama.
Vaikka pohjoisrintamaa harkittiin toissijaisena etuna,
mikään ei voi jättää ajattelemisen varaa että mitään ei tapahtunut.
Siellä oli hirveitä tappeluita vaikeassa maastossa,
valtavien soiden kanssa,
joitain harvinaisia ​​teitä
ja valtava läpäisemättömiä metsiä.
Se oli todellinen logistinen painajainen.
Pohjois-konserni ja sen divisioonat
kohtaamat olosuhteet todella kovaa länsirintamalla
missä ilmasto ja maasto ehdollistaa operaatioita.
Oli todella kylmä, se oli soista ja mutaista.
Tämä on ensimmäinen kohta.
Toinen kohta, että se ei ollut rikas matkalla.
Logistiset kuljetukset olivat erittäin vaikeita.
Olisi väärin sanoa se oli erilainen sota.
Se oli vain sota,
joka osoittautui toisin.
Taistelut olivat rajuja.
Venäjän puolella tappiot olivat valtavia.
Pohjoinen ryhmä ja puna-armeijan muodostelmia
kirjoitti verisen tragedian.
lokakuussa 41
ensimmäiset partisaanihyökkäykset alkoi tuottaa vaikeuksia
taka-alueille.
Nämä hyökkäykset olivat vakavia,
alikehittymisen takia infrastruktuuri Venäjällä
tarkoitti, että oli vähän teitä tai rautateitä
Korvata joita kannattajat estivät.
Venäjän talvi oli myös painajainen koko edessä.
Tämä on armeijaryhmä pohjoinen joka kärsi julmuudesta
Venäjän äärimmäisistä talvista.
Se on mahdotonta kuvitella taistelun kovuutta
Pohjois-Venäjän ankaralla talvella.
Pohjoinen rintama kärsi säälimättömästä kylmyydestä.
Se oli alue, jossa Pohjois-Norja Suomi ja Neuvostoliitto
liittyä seuraan.
Häntä luonnehdittiin varsinkin talvikuukausina,
hitailla taisteluolosuhteilla.
Mikä johtaa operaatioon Poro
operaatiossa Cold Fox, ja Operaatio Silver Fox.
20. panssaroitu vuoristoarmeija, yhdessä suomalaisten liittolaisten kanssa
yritti tunkeutua alueille Neuvostoliiton pohjoisimmat osat,
erityisesti rautatien katkaisemiseen arktisten satamien välillä
ja Neuvostoliiton sisällä.
Neuvostoliiton 14. armeija kuitenkin
selvisi alusta alkaen olla vaikea vastustaja.
Operaation alusta tähän hetkeen jossa 20. armeija supistettiin vuonna 1941,
hän kärsi eniten tappioita
kaikista armeijaryhmistä operaatio Barbarossa.
20. vuoristoarmeija
ei ollut prioriteetti Saksan ylijohdolle.
Saksalaiset ja suomalaiset eivät saapuneet
aloittaa ratkaisevan operaation Neuvostoliittoa vastaan.
Maantieteellisten olosuhteiden lisäksi ja vaikeat ilmastot,
puna-armeijan taisteluhenki, joka kohtasi pohjoisen ryhmän,
oli yhtä vahva kuin se havaittavissa muilla aloilla.
Leningradin kotipaikka tuli synonyymi kestävyydelle ja kärsimykselle.
Siellä oli myös kovaa taistelua pienissä taisteluissa
linjoilla perustettiin Leningradin ympärille.
Näiden melko staattisten taisteluiden lisäksi
siellä oli kauheita yhteenottoja Demjanskin ympärillä,
alueella 16. armeijassa vuosina 1941-1943.
Vuoden 43 alussa Demjanskin kärkipää alkoi murentua
kunnes se näyttää sieneltä ulkonevat Venäjän linjoihin.
Paineen alla yhä vahvemmat venäläiset,
Hitler joutui luopumaan "ei eläkkeelle" -politiikkaan.
Demjansk evakuoitiin aikana erinomaisesti organisoidusta toiminnasta,
jonka ansiosta 80 000 saksalaista sotilasta
välttyi varmalta vangitsemiselta.
Demjansk oli pisin piiritys ja yksittäinen sotilaallinen jakso.
Saksan joukot, venäläisten ympäröimänä,
piti toimittaa.
He eivät voineet toimitetaan maahan.
Joten se piti tehdä ilmalla.
Luftwaffe varmisti että hän voisi tehdä sen
ja että siellä oli ei epäilystäkään.
Lopulta vuonna 1943
saksalaiset joukot onnistui murtautumaan käytävän läpi
jonka ansiosta piiritys Demjansk päättyi onnistuneesti.
Mielenkiintoista ovat oppitunnit
että saksalainen ylin komento, ja erityisesti Luftwaffe ammensi siitä.
Joten oli mahdollista toimittaa piiritti saksalaiset joukot.
Seuraava istuin oli Stalingradin oma.
Yksi syistä miksi 6. armeija ei yrittänyt
paeta Stalingradin ansasta,
kun se tuli selväksi kuka siihen pystyi,
niin Hitler uskoi että 6. armeija voisi pitää taskun
Luftwaffen tukemana.
Tietysti käytti Demjanskin taskusta
selvänä todisteena.
Demjanskin tilanne oli kuitenkin erilainen,
mahdollinen tarjonta taskusta kesäkuukausina,
sotilaiden määrä alle 90 000, 200 000 Stalingradissa loukussa olevaa vastaan ​​jne.
On varmaa, että Demjanskin tasku, Hitlerin lainaama,
ollut negatiivinen rooli kuudennen armeijan historiassa,
sen ympäröimänä ja sen tuhoaminen Stalingradissa.
Vaikka on ollutkin lähellä voittoa
Pohjoinen armeijaryhmä ei koskaan pystynyt
sulkea pysyvästi ympyrä Leningradin ympärillä.
Ylin komento jatkoi liikettä divisioonat pois pohjoiselta sektorilta
ruokkia muut alat ovat suuremmassa vaarassa.
Tämän politiikan tulos kahdella rintamalla
oli vain massiivinen Neuvostoliiton hyökkäys, tammikuussa 1944
päätyy rikki pohjoisen ryhmän vastarinta
ja samaan aikaan, leningradin ympärillä oleva silmukka.
Kaupungin piirityksen päätyttyä vuonna 1944
Pohjoisen ryhmän joukot vetäytyivät keskeneräisille puolustuslinjoille
tunnetaan Panther-linjana.
Panther Line oli linnoitussarja
joka ulottui alueille Keski- ja Etelä-Neuvostoliitto,
laaksosta, joka juoksi Dvina-järven ja Pihkovjärven välillä,
lähellä Narvan kaupunkia, Itämeren rannikolla, Virossa.
Suunnitelmissa oli, että näiden linnoitusten ansiosta,
Saksalaiset joukot perääntymässä saisi hengähdystaukoa.
mikä sallisi heille hillitä Neuvostoliiton armeijaa
sää kuin panssari- ja ilmayksiköt
palautetaan ja palaa taisteluun
kääntääkseen aseiden kohtalon niiden lukumäärän mukaan.
Kuitenkin Panther-linja oli tuskin kiireinen.
Saksan armeijat, kärsinyt monia takaiskuja,
ei ollut tarpeeksi joukkoja pitääksesi linjan tehokkaasti.
Linja-alueilla jossa riittävät suojat
oli valmisteltu riittävällä määrällä sotilaita
ja lentokoneet saatavilla,
hän osoittautui esteeksi
melkein läpipääsemätön Neuvostoliiton armeijoita varten.
Tämä viittaa hyvin valmistautuneeseen ja järjestetty johdonmukaisella suunnitelmalla,
Panthère-linja olisi voitu pitää,
mikä olisi aiheuttanut komplikaatioita Neuvostoliiton armeijalle.
Panther-linja oli vain kyettävä tarjota vain väliaikainen ratkaisu
kasvavaan ongelmaan Pohjois-armeijaryhmästä.
Armeijaryhmän tuhoaminen viereisessä keskustassa kesäkuussa 1944,
kaivoi ison tilan saksalaisilla linjoilla
ja vasemmalle pohjoisen ryhmän oikealle kyljelle alttiina Neuvostoliiton hyökkäyksille.
Hitler pakotettiin esiintymään toinen nostokierros.
Heidät pakotettiin vetäytymään suhteellisen hyvässä kunnossa
Saksaan,
kärsiessään sarjasta hyökkäyksiä,
huomattavin on se Narvan puolustamiseen vuonna 1944.
Narvalla oli tärkeä rooli,
ei vain milloin Saksan ja Neuvostoliiton sodasta,
vaan Venäjän historiassa.
Narva oli paikka monumentaalisesta tappiosta
vuonna 1700 ruotsalaisia ​​vastaan.
Hänellä oli periaatteessa toiminnallinen merkitys,
koska se oli etuovi Viroon.
Itse asiassa saksalaiset, jotka hallitsivat Narvaa,
olivat alun perin jaettu 12 divisioonaan,
muodostavat Narvan puolustajat.
Eli ryhmä tilaisuutta varten erityisesti koulutettuja.
Narvan puolustus oli kauhea tappelu.
Täällä läpimurto
olisivat vaarantuneet Saksan joukot Baltian maista,
Virosta ja Liettuasta.
SS, divisioona 280 ja divisioona 58
lähti Leningradin rintamalta
kenraali Govorovin johdolla,
tammi-maaliskuussa 1944.
Niiden alhainen hävikkiprosentti ei ole hedelmä
hienostuneita taktisia liikkeitä panssaroitu muodostelma.
Saksan yksiköt ja SS-vapaaehtoisosasto
pelastettiin maaliskuun 1944 alkukevääseen mennessä,
joka aiheutti tulvia ja mutavirtoja,
jossa Neuvostoliiton tankit jäivät jumiin.
Tarjosi uskomatonta vastustusta Narvan armeijaryhmä,
improvisoitu koulutus, vedetty pohjoisen ryhmän niukoista luvuista
edustaa näyttävää esimerkkiä sotilaallinen improvisaatio
ja säilytä vertailu muiden puolustustaistelujen kanssa
muualla Venäjällä ja Italiassa.
Lokakuussa 1944
Narvan ympäristön tilanne oli tullut toivottomaksi.
Toisin kuin lukemattomia varuskuntia
jota Hitler vaati pitää kiinni hinnalla millä hyvänsä,
Narvan ryhmä onnistuu pakenemaan ja liittyä armeijaryhmään North.
pysyvä eläkkeelle oli nyt asialistalla
kun ryhmä vetäytyi läpi Baltian maista Saksaan.
Mutta armeijaryhmä pohjoinen ei koskaan päässyt kotiin.
Puna-armeijan aikana oli matkalla kohti Berliiniä,
pohjoisen ryhmän miehet ajettiin nurkkaan
niemimaalla Kurinmaalta Liettuasta.
Ryhmän jäänteet joutui Neuvostoliiton hyökkäyksen kohteeksi
kuuden kuukauden aikana.
Heitä piiritettiin lokakuun lopusta 1944 toukokuuhun 1945.
Tammikuussa 1945 kaksi armeijaa joka oli palvellut vuodesta 1941
lipun alla Pohjois-armeijaryhmästä,
nimettiin uudelleen Kurinmaan armeijaryhmä
ja nimitys ostettu kalliisti Nord-konsernilta
siirrettiin eri kokoonpanoon konfliktiyksiköt,
asetettu komennon alaisuuteen
katkeamattomasta peräkkäisyydestä väliaikaiset päälliköt.
Pohjoisen ryhmän miesten henki asui Kurinmaalla.
Outo tosiasia onko nämä saksalaiset divisioonat,
joka rikkoi polku Kurimaalla,
jätettiin sivuun.
Heidät estettiin eivätkä he voineet tehdä enempää.
He eivät voineet enää tuoda heidän panoksensa taisteluun muualla.
Se oli monella tapaa toimintaa vastuutonta Hitlerin puolelta.
Se oli huomattava voima kuka olisi voinut tuoda
todellinen panos jos hän olisi ollut käytettävissä.
Hän ei vain ollut siellä hän oli muualla.
Neuvostoliiton päätös niiden jättäminen sinne oli melko hankalaa.
Mutta se on mitä he tekivät myöhemmin.
Kaikesta huolimatta mitä Puna-armeija lähetti heille,
säilyneet elementit 16. ja 18. armeijasta,
nyt nimetty Kurinmaan armeijaryhmä,
jatkoi yritysten vastustamista saada heidät antautumaan.
Taistelut Kurinmaalta olivat kauheita.
Se ei ollut, mitä tulee itä- ja länsirintamaan,
suuria armeijoita heittäytyvät rajojen yli
vaikuttavaksi kehittyneitä operaatioita.
Kuramaalla, loukkuun jääneet saksalaiset olivat vähitellen
ja varmasti parantumattomalla tavalla,
työnnetään varovasti taaksepäin tavallaan Puna-armeijan umpikatu.
Heitä tuettiin loppuun asti Kriegsmarinen laivoilla,
joka onnistui evakuoimaan jotkut divisioonat palautettiin Saksaan.
Joskus he onnistuivat kävelemään joitain todella tärkeitä vahvistuksia.
Kyllä, Saksan laivasto oli tärkeä rooli.
Kun puna-armeija alkoivat etenemään
Itämeren rannikolta pyöriä Itä-Preussissa,
saksan laivasto oli kaikkea voitettavaa
sisältää Neuvostoliiton laivastooperaatiot
joka alkoi laajentua.
Vielä tärkeämpää, heillä oli ratkaiseva haaste,
yrittää evakuoida mahdollisimman monta siviiliä ja Saksan armeija mahdollista
tuomaan ne takaisin Saksan alueella.
Kriegsmarine yritti rajoittaa lopullisen tappion seuraukset
nyt väistämätöntä.
Saksan laivaston rooli on välttämätöntä selittää
miksi saksalaiset yksiköt taisteli urheasti
päihin asti Kurinmaan alueelta.
Niemimaa oli, sotilaallisesta näkökulmasta ilman kiinnostusta.
Monet Saksan johtajat vuoden 1944 lopussa, Hitler kysyi vuoden 1945 alussa
hylätä tämä niemimaa
ja ilmainen 26 divisioonaa, jotka taistelivat,
jotta he voivat vahvistaa puolustusta
alueilla erittäin sotilaallinen merkitys,
kuten Itä-Preussi.
Toisella puolella, Saksan laivasto käytti Baltiaa
harjoitusalueena sen sukellusveneen komentajille.
Donitz, Laivaston päällikkö tuolloin
piti sitä pitävänsä Gdańskinlahti Itämerellä,
oli välttämätöntä harjoitella hänen sukellusveneen komentajat
käyttämään uutta ja erittäin voimakas tyypin 21 sukellusvene,
jonka laivasto on palkannut sodan viimeiseen päivään asti.
Laivastolla oli keskeinen rooli
siinä, että saksalaiset taistellut niin kauan
Kuurin niemimaalle.
Lopulta kuitenkin sama Kriegsmarine
kuka oli syynä Kurinmaan taistelusta
ja oli välittänyt Saksan joukot tähän mennessä,
sitten pakotettiin evakuoidakseen heidät niemimaalta
ja hylätä alue saamatta mitään strategista hyötyä.
Selviytyjät entisen armeijaryhmän pohjoiseen
säilyttää yhteenkuuluvuuden ja heidän taistelukykynsä
lopulliseen antautumiseen asti 8.5.1945,
melkein neljä vuotta Venäjälle saapumisen jälkeen.
Sinä päivänä 203 000 miestä aloittivat pitkän kävelynsä
vankeuteen.
Monet eivät koskaan palanneet
ja muut säilytettiin pakkotyöläisinä vuoteen 1955 asti.
Korkea hinta maksettavaksi pitkän kestävyyden vuoksi.
Kolmesta valtavasta armeijaryhmästä jonka Hitler lähetti Venäjälle,
pohjoinen ryhmä oli se, joka onnistui parhaiten saavuttaa asetetut tavoitteet.
Vaikka tämä kampanja päättyi lopulta epäonnistumiseen,
armeijaryhmän miehet pohjoiseen säilyttivät yhteenkuuluvuuden.
Muutama yksikkö onnistui saavutuksessa palvella samassa armeijaryhmässä
neljän vuoden aikana Venäjän sodasta.