Det finns 150 000 människor,
fört hit genom den rena viljan av en ensam man.
Tillsammans under en enda banner.
Förenade med samma hälsning.
Redo att följa honom även in i kriget,
till galenskap,
deras guide,
deras Führer.
Få namn resonerar så starkt i samtidshistoria
som Adolf Hitlers.
Få män förblir associerade med en sådan skräckkänsla
och hat i vårt kollektiva minne.
Vår önskan och vår vilja är för detta rike att hålla i tusen år.
Vi kan vara glada eftersom den framtiden tillhör helt och hållet oss.
Hejdå segern!
Hans nationalistiska och fanatiska tal galvaniserade ett helt folk,
kasta dem in i den dödligaste konflikten av 1900-talet:
andra världskriget.
Fem år av krig.
Mer än 60 miljoner döda.
Hela världen förvandlades.
Och katastrofen präglade generationer.
Sjuttio år efter hans död, nazistledarens historia
innehåller fortfarande gråzoner.
Hur gjorde en man som kom från ingenstans nå maktens höjdpunkt
och begå de mest fruktansvärda krigsförbrytelser och de värsta brotten
mot mänskligheten någonsin begått?
Det här är historien vi ska berätta.
Hur är det möjligt att föreställa sig det denna ung-bebis-faced pojke
kommer en dag vara ansvarig för sådan total skräck?
Från början var det meningen att han skulle ha det ett omärkligt liv,
den mest anonyma tillvaron som möjligt.
Pojken, som senare skulle kallas för Führer,
föddes på landsbygden i Linz, Österrike, i april 1889.
Han hade en händelselös tonårstid.
Som ung pojke,
han var inte annorlunda från någon av hans unga vänner,
ingen av topparna i sin klass
inte heller en riktig dans.
Hans lärare visste att han var intelligent,
men han var också lat och framför allt extremt odisciplinerat.
Adolf Hitler kan ha varit ointresserad av skolan,
men han hade en passion.
Han tillbringade all sin lediga tid i hans sovrumsritning.
Det var hans enda pass.
Faktum är att teckningen snart blev mycket mer än bara en barndomshobby.
Han hade en naturlig talang,
hela hans familj, ingen av dem hade någon utbildning i form av konst
lyrat över hans teckningar och hans akvareller.
Och i den unga åldern, bara 11 eller 12
han bestämde sig att han skulle bli målare.
Detta konstnärliga kall möttes inte med universellt godkännande hemma
eftersom hans far, Alois, hade redan planerat sin sons framtid.
Adolf skulle, liksom han, bli tjänsteman.
Hans far drömde att göra Adolf till tjänsteman
i det österrikisk-ungerska riket,
och därför berättade det för honom det var uteslutet.
Och så blev det skrik, det kom tårar och kanske till och med slag.
Hans pappa var våldsam, drack för mycket och fick sedan arga utbrott.
Men när han bara var 13,
hans far dog plötsligt av en hjärtinfarkt.
Adolf insåg då att ingenting stod kvar i vägen för sin valda väg.
Han skulle bli konstnär.
Året var 1907.
Hitler var bara 18 år gammal.
Han lämnade hemmet och sin provins Linz i norra Österrike.
Hans mål, huvudstaden Wien,
200 kilometer bort.
På den tiden var staden en stor europeisk kulturhuvudstad,
en rival till Paris,
och en viktig plats för konstnärer och intellektuella
vid sekelskiftet.
Övertygad om sin talang,
Hitler trodde att han äntligen kunde göra det som konstnär.
Och det bästa sättet var via Konsthögskolan.
För att få tillträde till denna institution,
eleverna fick ta ett extremt selektivt prov.
Men Adolf Hitler var inte orolig.
För honom fanns det inte en skugga av tvivel.
Inträdesprovet skulle inte vara något mer än formaliteten.
Det här är någon som trodde i naturlig åtskillnad,
i genialitet, i exceptionell förmåga.
Under hela Hitlers liv, och det här gäller konstskolans prov,
han demonstrerade ett starkt och verkligt självförtroende.
Han var övertygad om att han skulle lyckas,
och bli accepterad in i Konsthögskolan.
Signerad Adolf Hitler.
Här är dukarna han målade på den tiden.
Samtidigt som de visar en viss talang, noggrant arbete,
de är inte speciellt originella.
Det var i alla fall uppfattningen av Konsthögskolan.
Professorn övervägde hans arbete otillräckligt, och han misslyckades.
När juryns dom kom,
Hitler kändes som om han hade blivit knivhuggen i ryggen.
Adolf Hitler hade helt klart inte jobbat tillräckligt hårt,
han bara promenerade in, obekymrad,
men han var bara ganska begåvad på att rita, inget mer.
I sin bok "Mein Kampf", skrevs år senare,
han beskrev denna dag som en av de värsta ögonblicken i hans liv.
"Jag var så övertygad om min framgång att meddelandet om mitt misslyckande
kom som en blixt från klar himmel”.
Han förväntade sig inte alls detta, och han var krossad.
Adolf Hitler accepterade inte detta misslyckande, särskilt som han var övertygad
att om han misslyckades det var inte på grund av brist på talang,
utan för att juryn hade fel.
Han kände sig frustrerad och arg på institutionen.
Detta misslyckande inledde de mörkaste åren i Hitlers liv.
Han hamnade i svansen, en nedåtgående spiral.
Detta är ett lite känt avsnitt i hans historia,
och ändå var det under denna period att hans viscerala hat mot andra
skulle slå rot och växa.
Även om han fick avslag av Konsthögskolan,
Adolf Hitler bestämde sig för att stanna i Wien.
Han tillbringade sina dagar gömd i sitt vindsrum
i denna byggnad i stadens centrum.
Han hade ingen lust att arbeta
antingen som tjänsteman eller som anställd någonstans.
Allt detta verkade mindre än vad han förtjänade för att han såg sig själv
som en stor konstnär.
Den unge mannen förbrukade gradvis alla sina besparingar.
Snart var han utfattig utan tillräckligt med pengar att ens betala sin hyra.
Han tvingades ta sin tillflykt i skyddsrum och ibland bodde på gatan,
även sova på offentliga bänkar vissa nätter.
Hitler var 20 år gammal och en lösdrivare.
För att tjäna lite pengar, han målade landskap
som han sålde till turister.
Han sålde sina små kort, hans små målningar
närhelst han kunde.
Han åt inte särskilt mycket eftersom de inte inbringade mycket inkomst.
Hans existens var totalt marginell.
Denna period av hemlöshet skulle hålla i flera år,
år under vilka Hitler var intensivt bitter som han var övertygad
att om han hade fallit så här lågt, det kan inte ha varit hans fel.
Någon eller något annat fick ta ansvar.
Och Hitler hade identifierat dessa fiender som ville skada honom,
de han anklagade för sitt misslyckande.
De har redan gjort syndabockar på den tiden.
På 1920-talet
i Österrike skyllde en del press på alla problem i samhället
på en enda kategori av befolkningen,
judarna.
Antisemitismen var öppen och entydigt,
som illustreras i "Deutches Volksblatt",
tyska folktidningen
med ett av de största trycken körs i Wien.
I den här artikeln, dagstidningen diskuterar
"de ekonomiska försämringarna som judarna är ansvariga för”.
De jämförs med en sjukdom som ruttnade det österrikiska samhället.
"Det judiska elementet är en skadlig främmande kropp
som måste bort så att staten och folket förblir vid god hälsa".
En annan artikel vädjade till antisemitiska tyska läsare.
Mitt under valet i Wien, judarna porträtterades
som motståndaren att slå.
”De tyska väljarna får inte följa efter valparollen om smycken".
Judarna fördömdes, förkastades, som de ultimata anti-medborgarna.
Med andra ord, människor som varken har hem eller eldstad,
varken religion eller lag, och som därför utgör ett hot.
Hitler läste regelbundet denna antisemitiska press
och övergick till ännu mer radikal läsning.
En av hans favoriter var en liten extremhögerpublikation,
"Ostara",
vilket var öppet tydligt i sitt hat mot judar.
Han karakteriserade skarpt och hotad av en tysk riddare.
Idéer som gav genklang med den unge Adolf Hitler.
Denna press gav honom med orsakerna till hans fall.
På den tiden såg Hitler sig själv som socialt utstött.
Och läser all denna litteratur, läser hela denna press,
såg att ståndpunkter togs av människor som judarna,
som inte borde ha rätt till dem.
Detta underblåste hans sociala förbittring.
Hitler var 24 vid den tiden, och hans liv var ett misslyckande.
Men en utomstående händelse skulle förändra allt.
En händelse som skulle förändra hans öde.
Första världskriget bröt ut under sommaren 1914.
Det österrikisk-ungerska riket och Tyskland mot Frankrike, England och Ryssland.
Hitler var österrikare, men gick med på tyskarnas sida
eftersom det var det tyska folket han ville försvara.
Och i denna konflikt av outsägligt våld,
han skulle hitta en ny mening med sitt liv.
På det här fotografiet, han står nästan oigenkännlig
bredvid hans kojkompisar, en lång mustasch över hans magra ansikte.
Inom armén, den unge mannen upptäckt en stödjande miljö.
Detta var nästan en uppenbarelse för honom.
I början av första världskriget, han är en ung man utan familj.
Under veckor och månader, han hittar en ny plats att passa in.
För första gången sedan sin mors död,
unge Hitler har återigen ett hem.
Soldat Hitler var en kuriransvarig för att leverera meddelanden
mellan kommandoposterna bakom fronten.
Och pojken som bara hade varit det en medioker student och en misslyckad målare
blev en modellsoldat, nitisk och lydig.
För första gången i sitt liv, Adolf Hitler fick till och med erkännande.
Armén dekorerade honom med järnkorset,
en hög militär utmärkelse.
Det här skulle vara en av hans livs stoltaste prestationer.
Och när han år senare blev Führer, han skulle alltid bära den.
Det här var något viktigt för honom personligen.
Det var hans första diplom, hans första utmärkelse.
Den unge mannen hade äntligen funnit sin plats i armén.
Det enda problemet var det den 11 november 1918,
Tyskland skrev under vapenstilleståndet.
Kriget var över.
För Adolf Hitler var detta en tragedi
som det innebar att börja från början om igen,
en återgång till sitt tidigare liv, utan pengar, utan familj och inget hem.
Han hade ingen lust att lämna armén,
detta var det enda stället där han hade kunnat bo
något bekvämt sedan barndomen,
sedan han lämnat sitt hem.
Om han blev demobiliserad, han skulle sluta svälta,
måla och försöka sälja dem.
Så han försökte allt han kunde stanna kvar i armén.
Den unge mannen skulle få värdefullt stöd
från en man som tog honom under sina vingar.
Denne man var Karl Mayr.
Du har förmodligen aldrig hört hans namn eller sett hans ansikte,
men han skulle spela en avgörande roll i Adolf Hitlers liv.
Det var han som möjliggjorde den unge mannen att lägga grunden
för vad som snart skulle bli den nazistiska ideologin.
Karl Mayr kan tillgodoräknas med att skapa Hitler.
Han fungerade som ett övergångselement, en språngbräda som gjorde det möjligt för honom
att hitta förmågan det skulle göra honom till führer, guide.
Karl Mayr var en viktig man i armén.
Han var chef för sitt regemente underrättelsetjänster.
I slutet av kriget stod han inför ett stigande hot bland hans trupper.
Militanter längst till vänster var bland soldaterna återvänder från fronten,
och Mayr fruktade att deras idéer skulle spridas.
Arméns ledning var orolig att dessa människor
skulle tas tillbaka till det civila livet,
vänsterns idéer, vänsterns mentaliteter.
De hade sett hur bolsjevikerna hade framgångsrikt tagit armén.
Och de var oroliga att detta lätt kunde hända hemma.
Mayr ville förhindra dessa extremiströrelser
från att förorena armén till varje pris.
Och för detta, han behövde pålitliga, lojala män
som skulle vaka över det svarta fåret.
Han rekryterade därför Adolf Hitler, som var villig att göra vad som helst
att stanna kvar i armén.
Han började som en låg informant som berättade för sin befälhavare
vilka soldater som var pålitliga eller inte.
Han fördömde vänner, och samtidigt
kände han nog att han var väldigt patriotisk.
Han skulle hjälpa armén eliminera dess motbjudande element.
Den unge soldaten hade andra egenskaper som Mayr såg som extremt användbar.
Han var en ond patriot och hade en oöverträffad gåva av gab.
Han var någon som talade hela tiden,
med en quasi-non-stop verbal inkontinens;
när han kunde, han skulle haranera folk, håller tal.
Och faktiskt, insåg Mayr och de andra att han hade en gåva,
skiljer sig från andra människor, för att tala offentligt,
särskilt en bred allmänhet.
Hitler hade allt att bli en bra huvudperson,
men han saknade utbildning och kultur.
Så Mayr skickade honom till universitetet av München för att ta lektioner.
Det var här Hitler lärde sig hur man strukturerar sina tankeprocesser.
Han gick kurser i historia och politik.
Han hittade några av dessa föreläsningar särskilt intressant
för i dessa amfiteatrar på den tiden,
några av ekonomiklasserna baserades på en radikal antisemitism.
Finanskapitalismen påstås ha skapats av judarna med målet
att skära upp produktivkrafterna av olika länder.
Detta var en uppenbarelse för Hitler.
Han antog det helt samtidigt som han böjde den till sin egen antisemitism,
en antisemitism som var helt galen, tvångsmässigt, radikalt och nytt.
Hat mot judar blev det avgörande elementet
av Hitlers hela filosofi.
Han skulle uttrycka det våldsamt och grovt i ett brev från 1919.
Här är det här brevet.
Fyra sidor handskrivna av Hitler själv och skickade till en soldat, Adolf Gemlich,
som svar på en begäran om judiska frågan.
Detta är vad Hitler skrev.
Han uppgav att judarna är en utländsk ras,
som han jämförde med "en radikal tuberkulos av nationerna".
Längre fram uppgav han att han stödde en "antisemitism
baserat på förnuft som måste leda till systematisk rättslig bekämpning
och eliminering om judarnas privilegier".
Brevet innehåller då ett knappt beslöjat hot.
"Det yttersta målet måste vara det oåterkalleliga avlägsnandet av judarna".
Det här är början av en antisemitisk politisk teori
som redan tydligt främjade målet att våldsamt avlägsna judarna
från det tyska samhället.
Hans innebar att skilja det tyska vetet från den judiska agnarna,
dela upp dessa två element och trycker isär dem;
det finns redan idén om exil, att bli av med dem.
Hitler var bara 30 år gammal,
och detta var hans första politiska handling,
en text som lade grunden för hans absoluta antisemitism.
Han kan fortfarande ha varit det en ren underofficer
dela sina idéer i militära kretsar, men Hitler skulle inte slösa bort någon tid
sprider sin ideologi, långt utanför arméns gränser.
Allt skulle förändras under ett hemligt uppdrag.
Datumet var den 12 september 1919, platsen, München.
Hitler satt vid ett bord i en bar i centrum,
men han var ingen vanlig kund.
Den militära underrättelsetjänsten hade gett honom i uppdrag
med att spionera på en extremhögergrupp som hade inrättat sitt huvudkontor här.
Detta var DAP, ett ultraradikalt tyskt arbetarparti
med ett 50-tal medlemmar.
Adolf Hitlers uppdrag krävde honom att förbli inkognito,
men händelsen utvecklades inte som planerat.
En mening uttalades som gjorde honom upprörd.
Medan partimedlemmarna diskuterade, en av dem främjade idén
av ett självständigt Bayern som skulle skilja sig från Tyskland.
För Hitler sved av dessa ord, detta var otänkbart
och han kunde inte sitta still.
Han klättrade på bordet, började tala
och höll ett alldeles fanatiskt tal
fördömer den bayerska separatismen.
Hitler försvarade Stortyskland som han hade kämpat för,
och han var så ivrig, visat en sådan övertygelse
att hela publiken blev hänförd.
Han inser att han har en talang som han inte riktigt hade insett kraften.
På en gång kan jag tala betyder att människor lyssnar nu
till allt jag har att säga.
Och plötsligt är det som ett paradis för honom.
Han är omgiven av människor som tycker att han är fantastisk,
som accepterar honom och som lyssnar på honom.
Den kvällen den 12 september 1999 markerade en vändpunkt
i Adolf Hitlers liv.
Detta är på sätt och vis verkligen andra ögonblicket
att Hitlers politiska karriär startar.
Adolf Hitler hade hittat sin väg.
Han skulle bli politiker.
Han gick med i DAP som dess 55:e medlem.
De unga aktivisterna hade inte för avsikt att sluta där.
Hans ambition var att klättra till toppen.
Två år senare, en kväll i februari 1921 i München.
Cirkus Krone, en av stadens största nöjesställen, var fullsatt.
Sex tusen människor hade kommit för att lyssna på Adolf Hitler.
På bara några månader, den lilla informatören från baren
hade blivit stjärnans talesman för festen.
Bara hans namn fyllde lokaler, supportrar och de bara nyfikna
drogs till hans oratoriska talanger och hans pro-labour-tal.
Han uttryckte det tyska folkets lidande
deras vrede, deras vrede, deras smärta; och detta gav genklang
med allmänheten vid den tiden.
Han lyckades generera djup kollektiv entusiasm
inklusive bland människor som ursprungligen hade kommit
med avsikten att häckla honom.
Adolf Hitlers tal liknade ingenting någonsin sett förut på den tiden.
På 1920-talet
så här politikerna talade till sin allmänhet.
En harande akademisk ton, en darrande röst.
Och nu ett tal av Adolf Hitler.
Det var nytt på den tiden, ingen hade någonsin sett människor tala på detta sätt
i Tyskland under dessa år.
Hitler talade på ett staccato, hackigt sätt.
Korta meningar som var mycket hårt slagande, mycket grovt ofta,
när det gäller känslorna och full av hat, full av aggression.
Men tonen hos den här polismannen hade mening och djup
på den tiden.
Hitler insåg att han kunde bli mycket mer
än talaren för en liten politisk grupp i Bayern.
Han kunde väcka folkmassor.
Han kunde spela en ledande politisk roll.
Som en viktig medlem av DAP, han tog på sig ledningen
av det lilla partiet, och började sitt enorma uppdrag
att en dag bli en nationell ledare.
Och varför inte, ledare för hela Tyskland.
Att klättra till maktens höjder på 1920-talet, Hitler
sätta upp en ultra modern kommunikationsstrategi.
Förutom sina talanger som talare och hans extrema idéer,
han använde också ett verktyg att få politiker av sin tid
använde, kraften i bilder, börjar med sitt eget utseende.
Här i slutet av kriget 1918, han bar fortfarande en bred mustasch,
en kvarn från 1800-talet.
Flera månader senare, han ändrade sitt utseende,
trimma hans mustasch till en liten borste.
Det var ett modernt utseende för eran.
Jag tror också att det fanns hans önskan att bryta med
1800-talet.
Han var väldigt ung,
och det fanns modeinflytande
om Münchens ungdom.
Hans porträtt visas redan hans snygga frisyr.
Han skulle ändra hårets utseende, men senare.
Och för att se till att ingen glömde hans ansikte att göra ett starkt intryck
på 1920-talet, Hitler arbetat med en specialist.
Hans namn var Heinrich Hoffman.
Han var en professionell fotograf samt en engagerad nazist.
En av de allra första medlemmarna av Hitlers lilla parti.
Han erbjöd sig att bli hans officiella fotograf,
och Hitler accepterade.
Han lät sig övertygas att det fanns något att göra
och att hans bild kunde stiliseras.
Hitler lärde sig att använda fotografi som ett kommunikationsverktyg
i ateljén i München av Heinrich Hoffmann
vid 50 Shelling Strasse.
Han arbetade med sina gester och ställningar framför kameran
för att bättre fånga uppmärksamheten, bättre övertyga sin publik.
Han utvecklade dramatiska gester att hamra på sina idéer,
teatraliska ställningstaganden att ge honom en omedelbart igenkännbar stil.
Han var inte bara politiker, han var en skådespelare,
intensivt investerat i sin roll.
Hans knep var att låna från teatern.
Han hade aldrig utbildat sig till skådespelare. men hade tillbringat långa kvällar på teatern
och operan och han överförde det till politiken.
Hitler spelade boxaren när han ville se trotsig ut.
Han viftade med näven när han ville hota sina fiender.
Han försökte allt.
Han brukade öva framför en spegel, men med ett foto
han kunde få en bättre uppfattning.
Han fulländade sin prestation.
Och prestationen, kroppsligheten var allt en del av det inflytande han utövade.
Hans mål var också att sticka ut från hans tids andra politiker.
Så här är en av presidenterna
av den tyska republiken, Fältmarskalk Hindenburg talade offentligt.
Han läste sitt tal utan att någonsin ta ögonen
bort från den skrivna sidan, utan några gester eller det minsta uttryck för känslor.
Hitler var dock precis tvärtom.
Knutna nävar för att uttrycka sin ilska.
men hellre än att hålla tal om broderskap,
vi måste nå ut till folket, överskrider långsamt sina fördomar,
för att hjälpa, mer och mer.
Hans finger pekar nedåt att beteckna fienden
att förstöras.
Han underströk varje idé med upprörande gester,
som om han var besatt av sitt tal.
Det är inte de som ger till de fattiga.
men vi säger till det tyska folket: hjälp dig själv!
Rik eller fattig, alla måste hjälpa till
alla måste tro att det finns någon fattigare än jag.
ochoch jag vill hjälpa den här landsmannen.
Allt det här var så effektivt som Hoffman senare skulle förvandla
vissa fotografier till lika uttrycksfulla propagandaaffischer.
Utseende, diktion, hållning.
Hitler lämnade inget åt slumpen, och han tillämpade också detta tillvägagångssätt,
som nu kallas politisk marknadsföring till sitt parti.
Hitler tyckte att DAP-logotypen var tråkig jämfört med konkurrenternas.
Alla de stora festerna på den tiden hade skarpa logotyper,
tre pilar för socialisterna, de svarta, vita och röda
av den tyska flaggan för den nationella högern,
hammaren och skäran för kommunisten.
Hitler ville också ha en symbol som skulle fånga folks uppmärksamhet
och vara bättre än sina rivaler, så han fick jobba.
En natt 1920, i en bar han använde som sitt högkvarter,
han samlade DAP-ledarna.
Alla var tvungna att bidra med idéer för partiets framtida logotyp.
Flera symboler studerades; en åttagrenad stjärna,
en annan med sex grenar.
Ett slags rundat kors och flera andra.
Idéerna flödade och det var ett viktigt möte.
Faktiskt längst ner i dokumentet var ett handskrivet uttalande,
"Tyskarnas heliga teckning,
en av dessa teckningar borde få oss till handling”.
Det var signerat Adolf Hitler.
Bland de olika ritningarna, Hitler siktade in
på denna som kallas hakkors.
För att förstå varför vi måste utforska den tyska extremhögerns mentalitet
som hade präglat honom så starkt.
Det var en värld genomsyrad av germansk mytologi
av Dantesk strid för en rass överlevnad.
Den ariska rasen som tydligen var hotad
av andra civilisationer.
En mängd ultranationalistisk litteratur tillskrev detta folk ett emblem.
Ett hakkors, symbolen av den förmodade överlägsenheten
av den nordiska vita rasen.
Målet var att återvända till Tysklands ursprung,
ursprunget till den nordiska civilisationen.
För Hitler symboliserade denna design tyskarnas överlägsenhet
över alla andra människor, särskilt judarna.
"Detta kors representerar den ariska andan, inte den judiska anden.
Det är tecknet på vår kamp mot den världsomspännande pesten".
Hitler ville göra detta emblem så stark som möjligt
att locka medlemmar från andra partier.
Han siktade först på kommunistpartiet, som var extremt populär bland arbetare.
Han antog därför den röda färgen från deras flagga.
Men han hade också ögonen på sina rivaler längst till höger.
Så han tillägnade sig den vita av den tyska kejserliga fanan.
Och så skapades nazistpartiets varumärke.
I samma veva, Hitler döpte om sitt lilla parti
i ett försök att kasta ett bredare nät.
Det lilla tyska arbetarpartiet blev nationalsocialistiska partiet
förkortas till nazist.
Hitler försöker allt han kan för att övertala sina medlemmar
av det tyska arbetarpartiet det tyska arbetarpartiet på något sätt
fungerar inte riktigt.
Något saknas, men snarare tänker han vad som verkligen upphetsar människor
för med sig idén om nationalismen och socialismen tillsammans.
Bara ett år efter steget in i politiken hade Hitler skapat en bild
som var allmänt igenkännbar, och hans parti, med dess hakkors,
var lätt identifierbar.
Allt som återstod skulle bli mer känd av alla tyskar.
För att göra det, Hitler visade en stark känsla för teater.
Han skapade sin personliga milis, tuffa män som var ansvariga
för att ha uppmärksammat sitt parti på den politiska scenen
och för att imponera på massorna.
Han skapade en uniform brunskjorta för dem.
I verkligheten kopierade han bara en annan politiker
som redan hade gjort allt detta.
Den italienske fascistledaren Mussolini, som tog makten i Rom
med sina svartskjortade trupper.
Till och med namnet på hans milis var tänkt att imponera.
Han kallade dem SA, en tysk förkortning
för "Assault Division".
Med SA, Hitlers möten förvandlades till maktdemonstrationer.
Han hade denna paramilitära styrka mars i perfekt steg
med en disciplin som lämnade ett starkt intryck.
Produktionen var så imponerande det fastän han var det
bara chefen för ett litet parti, han verkade vara en ledande politiker.
Han lyckades till och med skapa rubriker i tyska tidningar
genom att använda en enkel metod som fungerade nästan varje gång.
Våld.
Han använde alla möjliga förevändningar.
Ju mer spektakulärt våld, ju mer pressen skrev om nazisterna.
Det rapporterade Nuremberg Daily Journal att "män som bär hakkors
attackerade tre judar i bilar”.
En annan gång uttryckte pressen oro om "hakkorsets skräck".
I München, "17 ungdomar kastades ut
av ett kafé och slagen med klubbor och käppar”.
SA gick så långt som att begå attacker som den här "granatkastade
i staden Mannheim", en liten stad i Bayern.
Publicitet var Hitlers syre.
Du kan garantera från början att när Hitler talade,
det skulle bli fyrverkerier och verbala fyrverkerier.
Och ibland då det skulle bli dessa slagsmål och slagsmål,
och så vidare.
Och hur det än såg till att han kom in i tidningarna.
Inte en enda vecka gick förbi utan nyheter om nazisterna,
och Hitlers ultranationalistiska hållning hade spridit sig över hela Tyskland.
År 1923, hans medlemskap hade tiodubblats.
Hans parti hade 55 000 medlemmar.
Hitler kände sig starkare än någonsin, så han bestämde sig för att använda sin 800 SA
att organisera en putsch och marscherar mot huvudstaden Berlin.
Den 8 november, runt 19.00. med flera hundra beväpnade män,
han tog medlemmar som gisslan av regeringsmötet
i ett stort auditorium i München.
Han ville ta makten med våld.
Hitler brast plötsligt in, följt av hans SA
och han sköt ett skott i taket.
Han steg sedan till pallen
och började skrika att den nationella revolutionen
hade brutit ut.
Hitler krävde att ministrarna vid mötet
gå med honom för att skapa en diktatur och marschera mot Berlin.
Men hans putschister hade överskattat sin makt.
Armén och polisen motsätter sig dem var bättre organiserade och bättre beväpnade.
Striderna rasade på gatorna i två dagar, men nazisterna var ingen match.
Putschförsöket krossades.
Hitler arresterades, åtalad för högförräderi och dömd.
Hans uppgång verkade ha avbrutits, men bara till utseendet.
Han förblev övertygad att han snart skulle leda Tyskland.
Han hade redan en ny strategi i åtanke.
Hans avgörande drag var hans orubbliga tro
i sitt politiska öde långt bortom allt tänkbart.
I april 1924,
i Landsbergsfängelset, klicka på en skrivmaskin
kunde höras komma från en cell på det övre planet.
Adolf Hitler hade sin cellkamrat skrev upp dussintals sidor.
Han hade påbörjat ett projekt som gav honom ny energi.
Han skulle skriva en bok sammanfattar hans politiska filosofi
och skulle kalla det "Mein Kampf" eller "Min kamp".
"Mein Kampf" var den underliggande strukturen av en politisk plattform.
Hitler strävade efter att bli talesman för alla före detta soldater,
därav titeln "Min kamp".
Han kunde ha kallat det "Vår kamp", men han tänkte tydligen demonstrera
att det var han som var beredd att gå hela vägen,
som skulle ta på sig allt i nöden att slåss för Tyskland.
Fast bakom galler, Hitler gav aldrig upp sin strävan efter makt.
Han ändrade bara sin strategi som hans misslyckade statskupp
hade gett honom en eftertanke.
Vid denna tidpunkt, han ville bli ledare lagligt
genom omröstningsprocessen.
Han ville vinna val.
Hitlers mål med "Mein Kampf" var att förtjäna erkännande för sig själv
som den obestridda ledaren av den nationalistiska högerrörelsen.
En stor bok, en politisk uppsats på över 600 sidor
men en monstruös uppsats där han expanderade
hans ultranationalistiska ideologi, de rasistiska teorierna
som han hade lagt tillsammans sedan 1920-talet.
Han betonade särskilt den påstådda överlägsenheten
av arierna över judarna, skyller på det senare för alla
av Tysklands olyckor.
Han jämförde den judiska religionen till en könssjukdom, till syfilis.
"Effekten av hans existens liknar också parasiter,
där han uppträder som värdfolket dö ut förr eller senare".
Hitler var tydlig i "Mein Kampf" om hans idé
att territoriet domineras av Tyskland måste vara
ett område utan judar.
Hitler lovade också ett dominerande Tyskland
Hans modell var det stora germanska imperiet, den som före första världskriget,
täckte en stor del av Europa.
"Vårt mål: att garantera den tyska nationen territoriet
som den har rätt till på denna jord”.
Och detta territorium var enormt som Hitler ville ha alla länder
som hade personer av tyskt ursprung; Österrike, Ungern,
Tjeckoslovakien och Polen.
Och i övermaktens namn av den ariska rasen,
han siktade till och med på Ryssland.
Tanken var att förklara varför han slogs
och boken slutade med visionen av ett nytt krig för att erövra detta livsviktiga utrymme,
och ur denna synvinkel, att överföra en förståelse
att den nuvarande striden var bara förberedelser
för kriget som kommer.
Hans politiska filosofi var klar.
Hans bok skulle tjäna som grund inför de kommande valkampanjerna.
När han släpptes, Hitler skulle återuppta sin erövring av Tyskland.
Den här gången skulle han vara ostoppbar.
Den 20 december 1924,
Hitler gick ut ur fängelset.
För att vinna makten genom valurnan, han ville kampanja
i hela landet, övertyga alla att rösta på honom.
Men för att göra det behövde han mycket pengar och hans parti var sönder.
De var mycket fattiga.
En av hans löjtnanter brukade ofta säga det när de ville främja ett tal
tänkt att förändra världen,
de kunde inte ens köpa lim för affischerna.
Hitler var absolut tvungen att hitta pengar, mycket pengar.
Och det fanns bara ett sätt han kunde göra det, skaffa stöd
från de rikaste tyskarna.
I början av 1930-talet det fanns några extremt
rika affärsmän i Tyskland, särskilt stålindustrins tycoons.
Kol- och stålfabriksägare.
Problemet var det för dessa kaptener inom industrin förblev Hitler en extremist,
en man som var tydligt inte betryggande för företagen.
den 2 november 1927, i Thierschstrasse i München,
Hitler bodde här på nummer 41.
Den här dagen hade han ett möte med en av sina första
och mest lojala supportrar, Hermann Göring.
Göring var en högt dekorerad stjärna av första världskriget,
en mycket populär stridspilot i Tyskland, och även en engagerad nazist.
Men framför allt Göring var väldigt bra ansluten.
Med hjälp av hans berömmelse, han kunde gå i affärer
efter kriget och ofta umgicks med ledande tyska affärsmän.
Hitler sände honom därför
att få deras stöd.
Göring hade förberett sig solida argument
att pressa pengar från dessa män.
Han lovade fantastiska kontrakt med Hitlers framtida regering,
representerar miljontals mark för sina fabriker
och beställningar med full kapacitet.
Han ritade på Hitlers "Mein Kampf", fick den omskriven i svartvitt
det att konstruera det större germanska riket,
prioriteringen skulle vara att rusta upp landet.
"Vi vill återställa våra vapen", skrev han.
Och Göring visste hur man enträget.
Den första att gå med i vårt parti kommer inte att glömmas
och kommer att erbjuda enorma kontrakt
eftersom Tyskland kommer att rusta upp osv.
Skynda, det räcker inte till alla.
Frestad av utsikterna av stora kontrakt,
vissa affärsmän, några av de rikaste,
låter sig övertalas.
Fritz Thyssen, till exempel, stålindustrimannen
föll för Görings charm, även om han hade upprepade gånger
avvisade Hitler fram till den punkten.
Thyssen lade sina pengar på Görings tänkande att alla kan misstro sitt parti,
men om Göring själv var intresserad, det var säkert att lägga upp pengar.
Thyssen skulle spela en avgörande roll i uppkomsten av nazistpartiet.
Han öppnade sitt checkhäfte generöst i en tid då Hitler behövde det som mest.
Vi hittade ett dokument som placerar honom i september 1945,
under en undersökning utförd av amerikanerna.
Thyssen erkänner som han hade stöttat ekonomiskt
nazisterna genom att bidra till köpet av partiets högkvarter
1927, det bruna huset.
Borta dagarna i bakrummen på barer.
Hitler hade äntligen en imponerande byggnad, en bekväm privat herrgård
med ljusa rum.
Och på övervåningen, hans privata kontor.
Thyssen hade verkligen varit generös.
"Jag måste betala för det själv, kanske 200 000
till 280 000 mark", sa han.
Thyssen slutade inte där.
Han erkände att han betalade 20 000 mark per år till nazisterna
med start 1932 för att täcka driftskostnader.
"Jag gav honom en ganska fin summa, ungefär 20 000 mark.
Detta blev ett årligt bidrag”.
Tack till Göring, Adolf Hitler hade en bekväm budget
och kunde finansiera det mest megalomaniska valet
någonsin sett i Tyskland.
Han organiserade männens sammankomster i den lilla staden Nürnberg.
Han gjorde också en turné i hela Tyskland,
och reste endast med flygplan.
Detta gav honom en stor fördel för han kunde hålla sig
till tre möten per dag medan hans rivaler bara kunde hantera en.
Han var den första politiker som gjorde detta, som faktiskt skapade en sorts aura
av allestädes närvarande kring hans personlighet; han verkade vara nästan magisk,
med en förmåga att vara överallt i Tyskland när som helst.
Nazistledaren även tryckta propagandaaffischer
med en bombastisk slogan, "Hitler dominerar Tyskland".
Hans möten fick en växande inverkan, fler och fler deltog.
Nazistpartiets framväxt verkade vara oemotståndlig.
Och sammanhanget var allt gynnsammare för detta.
1929, den stora depressionen slog Tyskland.
Det var en ekonomisk kris utan motstycke.
Arbetslösheten nådde rekordnivåer.
Inflationen sköt i höjden.
Landet var på randen av katastrof.
För ett ökande antal tyskar, Hitler började ge hopp,
ett alternativ till de traditionella gamla festerna,
som inte hade kunnat att återuppliva landet.
Jag satte upp ett enda mål:
att eliminera ett 30-tal politiska partier.
Men varför trodde folk på honom, vad som gjorde honom annorlunda
från en traditionell politiker?
För att de inte trodde på de andra.
Han var svår, han hade suttit i fängelse och blivit avvisad,
och han verkade vara autentisk och talade sanning.
En slogan i hjärtat av hans möten skulle nå de tyska väljarnas hjärtan.
"Tyskland, vakna".
Det var en hel produktion kring Tysklands uppståndelse.
Detta är vad det måste symbolisera.
Varje gång, i början av 1930-talet,
detta var en av kampanjerna slogans, "Tyskland, vakna".
Med denna strategi gör nazistpartiet mål gick genom taket,
val efter val.
Medan han hamnade på tre procent av rösterna i slutet av 1920-talet.
På några år hade han tjänat 18 procent, mer än 33 procent av rösterna.
Det hade blivit det ledande partiet i Tyskland.
Den 30 januari 1933, Hitler uppnådde sitt mål.
Han utsågs till regeringschef.
Om 10 år, Den lilla bayerska rabblingen
hade blivit mest mäktig man i Tyskland.