Ima 150.000 ljudi,
doveden ovamo pukom voljom jednog čovjeka.
Zajedno pod jednim barjakom.
Ujedinjeni istim pozdravom.
Spreman ga slijediti i u rat,
u ludilo,
njihov vodič,
njihov Führer.
Malo je imena koja tako snažno odjekuju u suvremenoj povijesti
kao onaj Adolfa Hitlera.
Nekoliko muškaraca ostaje povezano s takvim osjećajem užasa
i mržnje u našem kolektivnom sjećanju.
Naša želja i volja je za ovaj Reich trajati tisuću godina.
Možemo biti radosni jer ta budućnost u potpunosti pripada nama.
Živjela pobjeda!
Njegovi nacionalistički i fanatični govori galvanizirao cijeli narod,
gurnuvši ih u najsmrtonosniji sukob 20. stoljeća:
drugog svjetskog rata.
Pet godina rata.
Više od 60 milijuna mrtvih.
Cijeli svijet je bio transformiran.
A kataklizma je obilježila generacije.
Sedamdeset godina nakon njegove smrti, povijest nacističkog vođe
još uvijek sadrži sive zone.
Kako je čovjek koji je došao niotkuda dosegnuti vrhunac moći
i činiti najteže ratne zločine i najgore zločine
protiv čovječanstva ikada počinjeno?
Ovo je priča mi ćemo reći.
Kako je to moguće zamisliti ovaj dječak mladog dječjeg lica
hoće li jednog dana biti odgovoran za takav potpuni užas?
U početku je trebao imati neobičan život,
najanonimnije moguće postojanje.
Dječak, koji bi kasnije zvati se Führer,
rođen je u ruralnoj provinciji u Linzu, Austrija, u travnju 1889.
Imao je jednoličnu adolescenciju.
Kao mladić,
nije bio drugačiji od bilo kojeg od njegovih mladih prijatelja,
ni vrh svoje klase
niti stvarni ples.
Njegov učitelj je znao da je inteligentan,
ali je bio i lijen a prije svega krajnje nediscipliniran.
Adolf Hitler možda bio nezainteresiran za školu,
ali je imao strast.
Provodio je sve svoje slobodno vrijeme u svojoj spavaćoj sobi crtež.
To je bilo njegovo jedino prolazno vrijeme.
Doista, crtanje je ubrzo postalo mnogo više nego puki hobi iz djetinjstva.
Imao je prirodni talent,
cijela njegova obitelj, nitko od njih imao ikakvo obrazovanje u smislu umjetnosti
buncao o njegovim crtežima i njegovi akvareli.
I u toj mladosti, samo 11 ili 12
odlučio je da će postati slikar.
Ovaj umjetnički poziv nije ispunio uz opće odobravanje kod kuće
jer njegov otac, Alois, već planirao budućnost svog sina.
Adolf bi, poput njega, postati državni službenik.
Njegov otac je sanjao da Adolfa učini državnim službenikom
u Austro-Ugarskom carstvu,
i zato mu rekao nije dolazilo u obzir.
I tako je bilo vikanja, bilo je suza, a možda čak i udaraca.
Otac mu je bio nasilan, previše je pio a zatim imao ispade bijesa.
Ali kada je imao samo 13 godina,
otac mu je iznenada umro od srčanog udara.
Adolf je tada shvatio da ništa ne stoji na putu svog odabranog puta.
Postao bi umjetnik.
Godina je bila 1907.
Hitler je imao samo 18 godina.
Napustio je dom i svoju pokrajinu Linz u sjevernoj Austriji.
Njegov cilj, glavni grad, Beč,
200 kilometara daleko.
U to vrijeme grad je bio velika europska kulturna prijestolnica,
rival Pariza,
i bitno mjesto za umjetnike i intelektualci
na prijelazu stoljeća.
Uvjeren u svoj talent,
Hitler je vjerovao da konačno može učini to kao umjetnik.
I to najbolji način bio preko Akademije likovnih umjetnosti.
Da biste dobili prijem u ovu ustanovu,
studenti su morali uzeti izuzetno selektivan ispit.
Ali Adolf Hitler nije bio zabrinut.
Za njega nije bilo ni sjene sumnje.
Prijemni ispit ne bi bio ništa više nego formalnost.
Ovo je netko tko je vjerovao u prirodnoj razlici,
u genijalnosti, u iznimnoj sposobnosti.
Tijekom čitavog Hitlerovog života, a to vrijedi i za ispit u umjetničkoj školi,
demonstrirao je snažno i stvarno samopouzdanje.
Bio je uvjeren da će uspjeti,
i biti prihvaćen u Akademiju likovnih umjetnosti.
U potpisu Adolf Hitler.
Evo platna slikao je u to vrijeme.
Iako pokazuju određeni talent, pažljiv rad,
nisu posebno originalni.
U svakom slučaju, to je bilo mišljenje Akademije likovnih umjetnosti.
Profesor je smatrao njegov rad je bio neadekvatan i nije uspio.
Kad je stigla presuda porote,
Hitler se osjećao kao da bio je uboden u leđa.
Adolf Hitler je očito imao nije dovoljno naporno radio,
samo je ušetao, bez brige,
ali bio je samo prilično talentiran kod crtanja, ništa više.
U svojoj knjizi "Mein Kampf", napisano godinama kasnije,
opisao je ovaj dan kao jedan od najgorih trenutaka u svom životu.
“Bila sam tako uvjerena u svoj uspjeh da je objava mog neuspjeha
došao kao grom iz vedra neba".
Ovo uopće nije očekivao, i bio je shrvan.
Adolf Hitler nije prihvatio ovaj neuspjeh, pogotovo kako je bio uvjeren
da ako nije uspio nije to bilo zbog nedostatka talenta,
nego zato što je porota pogriješila.
Osjećao se frustrirano i ljut na instituciju.
Ovaj neuspjeh otvorio je najmračnije godine u Hitlerovom životu.
Otišao je u vrtoglavicu, spirala prema dolje.
Ovo je malo poznata epizoda u svojoj povijesti,
a ipak je tijekom ovog razdoblja ta njegova visceralna mržnja prema drugima
ukorijenio bi se i rastao.
Iako je odbijen od strane Akademije likovnih umjetnosti,
Adolf Hitler odlučio je ostati u Beču.
Provodio je dane skriven u svojoj sobi u potkrovlju
u ovoj zgradi u centru grada.
Nije imao želju za radom
bilo kao državni službenik ili kao zaposlenik negdje.
Sve mu se to činilo manje od onoga što zaslužuje jer je gledao sebe
kao veliki umjetnik.
Mladić postupno potrošio svu svoju ušteđevinu.
Ubrzo je ostao bez novca bez dovoljno novca čak i da mu plati stanarinu.
Bio je prisiljen skloniti se u skloništa i ponekad živio na ulici,
čak i spavanje na javnim klupama neke noći.
Hitler je imao 20 godina i bio je skitnica.
Da zaradim malo novca, slikao je pejzaže
koje je prodavao turistima.
Prodao je svoje male karte, njegove male slike
kad god je mogao.
Nije puno jeo jer nisu donosili velike prihode.
Njegovo postojanje bilo je potpuno marginalno.
Ovo razdoblje beskućništva trajati nekoliko godina,
godine tijekom kojih je Hitler intenzivno gorak kako je bio uvjeren
da je pao ovako nisko, to nije mogla biti njegova krivnja.
Netko ili nešto drugi je morao biti odgovoran.
A Hitler je identificirao te neprijatelje koji su ga htjeli povrijediti,
one koje je krivio za svoj neuspjeh.
Već su napravili žrtveni jarci u to vrijeme.
1920-ih,
u Austriji, neki su mediji okrivljavali sve probleme u društvu
na jednu kategoriju stanovništva,
Židovi.
Antisemitizam je bio otvoren i nedvosmislen,
kao što je ilustrirano u "Deutches Volksblatt",
njemačke narodne novine
s jednim od najvećih ispisa trči u Beču.
U ovom članku, raspravljaju dnevne novine
"ekonomske degradacije za koje su odgovorni Židovi".
Uspoređuju se s bolešću koji je trulio austrijsko društvo.
„Židovski element je štetno strano tijelo
koji se mora ukloniti tako da država a narod ostaje dobrog zdravlja”.
Još jedan članak pokrenuo je žalbu antisemitskim njemačkim čitateljima.
Usred izbora u Beču, prikazivani su Židovi
kao protivnika kojega treba pobijediti.
“Njemačko biračko tijelo ne smije slijediti izborni slogan nakita“.
Židovi su bili osuđeni, odbačeni, kao ultimativni antinacionalci.
Drugim riječima, ljudi koji nemaju ni doma ni ognjišta,
ni vjera ni zakon, i koji stoga predstavljaju prijetnju.
Hitler je redovito čitao ovaj antisemitski tisak
te se okrenuo još radikalnijem čitanju.
Jedna od njegovih najdražih bila je mala krajnje desna publikacija,
"Oštara",
koji je bio izrazito eksplicitan u svojoj mržnji prema Židovima.
Prilično je okarakterizirao a prijetio njemački vitez.
Ideje koje su odjeknule s mladim Adolfom Hitlerom.
Ovaj tisak mu je pružio s razlozima njegova pada.
U to vrijeme Hitler je vidio sebe kao društveni otpadnik.
I čitajući svu ovu literaturu, čitajući sav ovaj tisak,
vidjevši da su položaji zauzeti ljudi poput Židova,
koji na njih ne bi smio imati pravo.
To je potaknulo njegovu društvenu ogorčenost.
Hitler je tada imao 24 godine, a život mu je bio promašaj.
Ali vanjski događaj promijenio bi sve.
Događaj koji će promijeniti njegovu sudbinu.
Prvi svjetski rat izbio je tijekom ljeta 1914.
Austro-Ugarsko carstvo i Njemačka protiv Francuske, Engleske i Rusije.
Hitler je bio Austrijanac, ali se pridružio na strani Nijemaca
jer je njemački narod htio je braniti.
I u ovom sukobu neizrecivog nasilja,
pronašao bi novi smisao svog života.
Na ovoj fotografiji, stoji gotovo neprepoznatljiv
pored svojih drugova na krevetu, dugi brkovi preko njegovog mršavog lica.
U vojsci, mladić otkrio poticajno okruženje.
Ovo je za njega bilo gotovo otkriće.
Početkom Prvog svjetskog rata god. on je mladić bez obitelji.
Tijekom tjedana i mjeseci, pronalazi novo mjesto u koje će se uklopiti.
Po prvi put od smrti njegove majke,
mladi Hitler opet ima dom.
Vojnik Hitler bio je odgovorni kurir za isporuku poruka
između zapovjednih mjesta iza prednjeg dijela.
I dječak koji je samo ikada bio osrednji student i propali slikar
postao uzoran vojnik, revno i poslušno.
Po prvi put u životu, Adolf Hitler je čak zaslužio priznanje.
Vojska ga je odlikovala sa željeznim križem,
visoko vojno priznanje.
Ovo bi bio jedan od najponosnijih postignuća u svom životu.
I kada je godinama kasnije postao Führer, uvijek bi ga nosio.
Ovo je bilo nešto važno za njega osobno.
Bila mu je to prva diploma, njegovo prvo priznanje.
Mladić je konačno našao svoje mjesto u vojsci.
Jedini je problem bio u tome 11. studenoga 1918. god.
Njemačka je potpisala primirje.
Rat je bio gotov.
Za Adolfa Hitlera to je bila tragedija
kao što je to značilo krenuti od nule sve iznova,
povratak u prethodni život, bez novca, bez obitelji i bez doma.
Nije imao želju napustiti vojsku,
ovo je bilo jedino mjesto gdje je mogao živjeti
donekle udobno od svog djetinjstva,
budući da je napustio svoj dom.
Da je demobilisan, na kraju bi umro od gladi,
slikajući i pokušavajući ih prodati.
Pa je pokušao sve mogao je ostati u vojsci.
Mladić dobili bi dragocjenu podršku
od čovjeka koji ga je uzeo pod svoje.
Taj čovjek je bio Karl Mayr.
Vjerojatno nikad niste čuli njegovo ime ili vidio njegovo lice,
ali on bi odigrao presudnu ulogu u životu Adolfa Hitlera.
On je bio taj koji je omogućio mladiću postaviti temelje
za što bi uskoro postati nacistička ideologija.
Karl Mayr može biti zaslužan stvaranjem Hitlera.
Služio je kao prijelazni element, odskočna daska koja mu je omogućila
pronaći sposobnost to bi ga učinilo führerom, vodičem.
Karl Mayr je bio važan čovjek u vojsci.
Bio je zapovjednik svoje pukovnije obavještajne službe.
Na kraju rata suočavao se rastuća prijetnja među njegovim trupama.
Među vojnicima su bili krajnje lijevi militanti vraćajući se s fronta,
a Mayr se bojao da bi se njihove ideje proširile.
Vodstvo vojske bilo je zabrinuto da ti ljudi
bi se vratio u civilni život,
lijeve ideje, lijevi mentalitet.
Vidjeli su kako boljševici uspješno preuzeo vojsku.
I bili su zabrinuti da bi se to lako moglo dogoditi kod kuće.
Mayr je htio spriječiti ovih ekstremističkih pokreta
od kontaminacije vojske pod svaku cijenu.
A za ovo, trebao je pouzdane, odane ljude
koji bi čuvao crnu ovcu.
Stoga je regrutirao Adolfa Hitlera, koji je bio spreman učiniti sve
ostati u vojsci.
Počeo je kao niski doušnik koji je rekao svom zapovjedniku
koji su vojnici bili pouzdani, ili ne.
Osudio je prijatelje, a u isto vrijeme
vjerojatno je osjećao da je bio vrlo domoljuban.
Pomagao bi vojsci eliminirati njegove neugodne elemente.
Mladi vojnik imao je druge kvalitete koje je Mayr smatrao izuzetno korisnim.
Bio je žestok domoljub i imao je neusporediv dar brbljanja.
Bio je netko tko je govorio sve vrijeme,
s kvazi-non-stop verbalnom inkontinencijom;
kad god je mogao, on bi harangirao ljudima, držao govore.
I doista, Mayr i ostali su shvatili da je imao dar,
drugačiji od drugih ljudi, za javno govorenje,
posebno široj javnosti.
Hitler je imao sve postati dobar protagonist,
ali mu je nedostajalo obrazovanja i kulture.
Stoga ga je Mayr poslao na Sveučilište iz Münchena na nastavu.
Ovdje je Hitler naučio kako strukturirati svoje misaone procese.
Pohađao je tečajeve povijesti i politike.
Pronašao je neka od tih predavanja posebno zanimljivo
jer u ovim amfiteatrima u to vrijeme,
neke od nastava ekonomije temeljili su se na radikalnom antisemitizmu.
Navodno je stvoren financijski kapitalizam od strane Židova s ​​ciljem
cijepanja proizvodnih snaga različitih zemalja.
Ovo je bilo otkriće za Hitlera.
U potpunosti ga je usvojio prikrivajući to vlastitom antisemitizmu,
antisemitizam koji je bio potpuno lud, opsesivno, radikalno i novo.
Mržnja prema Židovima postao odlučujući element
čitave Hitlerove filozofije.
Izrazio bi to nasilno i grubo u pismu iz 1919.
Evo ovog pisma.
Četiri stranice koje je rukom ispisao sam Hitler i poslan vojniku Adolfu Gemlichu,
kao odgovor na zahtjev o židovskom pitanju.
Ovo je Hitler napisao.
Naveo je da Židovi su strana rasa,
s kojim je usporedio "radikalna tuberkuloza naroda".
Dalje je izjavio da podržava "antisemitizam".
na temelju razuma koji mora voditi na sustavnu pravnu borbu
i eliminacija privilegija Židova".
Pismo zatim sadrži jedva prikrivena prijetnja.
“Krajnji cilj mora biti nepovratno uklanjanje Židova".
Ovo je početak antisemitske političke teorije
koji je već jasno promovirao cilj nasilnog uklanjanja Židova
iz njemačkog društva.
Njegovo je značilo odvajanje njemačke pšenice od židovske pljeve,
razdvajanje ova dva elementa i razdvojiti ih;
već postoji ideja egzila, da ih se riješim.
Hitler je imao samo 30 godina,
i to je bio njegov prvi politički čin,
tekst koji je postavio temelje za njegov apsolutni antisemitizam.
Možda je još uvijek bio puki dočasnik
dijeleći svoje ideje u vojnim krugovima, ali Hitler nije htio gubiti vrijeme
šireći svoju ideologiju, daleko izvan okvira vojske.
Sve bi se pomaknulo tijekom tajne misije.
Datum je bio 12. rujna 1919. mjesto, München.
Hitler je sjedio za stolom u baru u centru grada,
ali nije bio običan kupac.
Vojne obavještajne službe zadužio ga je
sa špijuniranjem krajnje desničarske skupine koja je ovdje postavila svoje sjedište.
Ovo je bio DAP, ultraradikalna Njemačka radnička stranka
sa 50-ak članova.
Misija Adolfa Hitlera zahtijevao da ostane inkognito,
ali događaj se nije odvijao prema planu.
Izgovorena je rečenica to ga je razbjesnilo.
Dok su članovi stranke raspravljali, jedan od njih promovirao je ideju
nezavisne Bavarske koja bi se odvojila od Njemačke.
Jer Hitler je bio uboden ovim riječima, ovo je bilo nezamislivo
i nije mogao mirno sjediti.
Popeo se na stol, počeo govoriti
i održao krajnje fanatičan govor
osuđujući bavarski separatizam.
Hitler je branio Veliku Njemačku za koju se borio,
i bio je tako gorljiv, pokazao takvo uvjerenje
da je cijela publika bila očarana.
Shvaća da ima talenta čije snage zapravo nije ni shvaćao.
Sve odjednom, mogu govoriti znači da ljudi sada slušaju
svemu što imam za reći.
I odjednom je to za njega kao raj.
Okružen je ljudima koji misli da je velik,
koji ga prihvaćaju i koji ga slušaju.
Te večeri 12. rujna 1999. označio prekretnicu
u životu Adolfa Hitlera.
Ovo je, na neki način, stvarno drugi trenutak
počinje Hitlerova politička karijera.
Adolf Hitler pronašao je svoj put.
Bio bi političar.
U DAP je ušao kao 55. član.
Mladi aktivisti nije namjeravao tu stati.
Njegova je ambicija bila popeti se na sam vrh.
Dvije godine kasnije, večeri u veljači 1921. u Münchenu.
Circus Krone, jedan od gradskih najveća mjesta za zabavu, bila je krcata.
Šest tisuća ljudi došao slušati Adolfa Hitlera.
U samo nekoliko mjeseci, mali doušnik iz bara
postao glasnogovornik zvijezde za zabavu.
Samo njegovo ime punilo je prostore, obožavatelje i samo znatiželjnici
bili privučeni njegovim govorničkim talentom i njegovi proradnički govori.
Izrazio je patnje njemačkog naroda
njihov bijes, njihov bijes, njihova bol; i ovo je odjeknulo
s tadašnjom javnošću.
Uspio je generirati duboki kolektivni entuzijazam
uključujući među ljudima koji je prvobitno došao
s namjerom da ga zeza.
Govori Adolfa Hitlera bili su nalik ničemu ikada prije viđen u to vrijeme.
1920-ih god.
ovako političari obratio se njihovoj javnosti.
Harangirajući akademski ton, drhtavim glasom.
A sada govor Adolfa Hitlera.
Bilo je novo u to vrijeme, nitko ikada vidio ljude da govore na ovaj način
u Njemačkoj tih godina.
Hitler je govorio isprekidano, isprekidano.
Kratke rečenice koje su bile vrlo teško udaranje, vrlo grubo često,
u smislu osjećaja i puna mržnje, puna agresije.
Ali ton ovog časnika imalo značenje i dubinu
u to vrijeme.
Hitler je shvatio da bi mogao postati daleko više
nego govornik za malu političku skupinu u Bavarskoj.
Mogao je pokrenuti gomilu.
Mogao bi igrati vodeću političku ulogu.
Kao ključni član DAP-a, preuzeo je vodstvo
male stranke, i započeo svoju golemu misiju
da jednog dana postane nacionalni vođa.
A zašto ne, vođa cijele Njemačke.
Da se popnem do vrhova moći 1920-ih, Hitler
postaviti ultra moderna komunikacijska strategija.
Pored svojih talenata govornika i njegove ekstremne ideje,
također je rasporedio alat da je malo političara njegova vremena
koristili su moć slika, počevši od vlastite pojave.
Ovdje na kraju rata 1918. još uvijek je imao široke brkove,
ostatak iz 19. stoljeća.
Nekoliko mjeseci kasnije, promijenio je izgled,
podrezujući brkove na malu četku.
Bio je to moderan izgled za to doba.
Također mislim da je postojala njegova želja prekinuti s
19. stoljeće.
Bio je vrlo mlad,
a postojao je i utjecaj mode
o mladima u Münchenu.
Njegovi portreti već pokazuju njegova zalizana frizura.
Promijenio bi izgled kose, ali kasnije.
I da nitko ne zaboravi njegovo lice ostaviti snažan dojam
1920-ih, Hitler radio sa specijalistom.
Zvao se Heinrich Hoffman.
Bio je profesionalni fotograf kao i predani nacist.
Jedan od prvih članova Hitlerove male stranke.
Ponudio se da postane njegov službeni fotograf,
a Hitler je prihvatio.
Pustio se uvjeriti da se imalo nešto učiniti
te da bi se njegova slika mogla stilizirati.
Hitler je naučio koristiti fotografiju kao komunikacijsko sredstvo
u minhenskom studiju Heinricha Hoffmanna
u Shelling Strasse 50.
Radio je na svojim gestama i držanju ispred kamere
bolje zaokupiti pozornost, bolje uvjeriti svoju javnost.
Razvio je dramatične geste učvrstiti svoje ideje,
teatralne stavove da mu daju odmah prepoznatljiv stil.
On nije bio samo političar, bio je glumac,
intenzivno uložio u svoju ulogu.
Njegov je trik bio posuditi od kazališta.
Nikada se nije školovao za glumca., ali je proveo duge večeri u kazalištu
i opera i to je prenio u politiku.
Hitler je igrao boksača kad je htio izgledati prkosno.
Zamahnuo je šakom kad je htio zaprijetiti svojim neprijateljima.
Probao je sve.
Vježbao je pred ogledalom, ali s fotografijom
mogao bi dobiti bolju ideju.
Usavršio je svoj nastup.
I izvedba, tjelesnost sve je bilo dio utjecaja koji je imao.
Cilj mu je također bio istaknuti se od ostalih političara svog vremena.
Ovako je jedan od predsjednika
Republike Njemačke, Feldmaršal Hindenburg, govorio je u javnosti.
Pročitao je svoj govor ne skidajući mu pogled
izvan napisane stranice, bez ikakvih gesta ili najmanji izraz emocija.
Hitler je, međutim, bio upravo suprotno.
Stisnute šake da izrazi svoj bijes.
ali umjesto da drži govore o bratstvu,
moramo doprijeti do ljudi, polako nadilaze svoje predrasude,
pomoći, sve više i više.
Njegov prst pokazuje prema dolje za označavanje neprijatelja
biti uništen.
Podcrtavao je svaku ideju nečuvenim gestama,
kao da je opsjednut svojim govorom.
Nije onaj koji daje siromašnima.
ali kažemo njemačkom narodu: poslužite se!
Bogat ili siromašan, svi moraju pomoći
svatko mora misliti da postoji netko siromašniji od mene.
ai želim pomoći ovom sunarodnjaku.
Sve je ovo bilo tako učinkovito da će Hoffman kasnije transformirati
određene fotografije podjednako ekspresivni propagandni plakati.
Izgled, dikcija, držanje.
Hitler ništa nije prepuštao slučaju i također je primijenio ovaj pristup,
koji se sada zove politički marketing svojoj stranci.
Hitler je mislio da je logo DAP-a dosadan u usporedbi s onima njegovih suparnika.
Sve glavne stranke u to vrijeme imao oštre logotipe,
tri strijele za socijaliste, crnu, bijelu i crvenu
njemačke zastave za nacionalnu desnicu,
srp i čekić za komuniste.
Hitler je također želio simbol koji bi privukao pažnju ljudi
i biti bolji od svojih suparnika, pa se primio posla.
Jedne noći 1920. u baru koji je koristio kao svoj štab,
okupio je čelnike DAP-a.
Svatko je morao dati svoje ideje za budući logo stranke.
Proučavano je nekoliko simbola; zvijezda s osam grana,
drugi sa šest grana.
Vrsta zaobljenog križa i nekoliko drugih.
Ideje su tekle i to je bio važan sastanak.
Dapače, na dnu dokumenta bila rukom pisana izjava,
"sveti crtež Nijemaca,
jedan od ovih crteža treba nas potaknuti na akciju".
Bio je potpisan Adolf Hitler.
Među raznim crtežima, Hitler je nanišanio
na ovoj zvanoj svastika.
Da bismo razumjeli zašto moramo istraživati mentalitet njemačke krajnje desnice
koja ga je tako snažno obilježila.
Bio je to svijet prožet germanskom mitologijom
danteske bitke za opstanak rase.
Arijevska rasa koji je očito bio ugrožen
od strane drugih civilizacija.
Mnoštvo ultranacionalističke literature pripisao amblem ovom narodu.
Svastika, simbol pretpostavljene nadmoći
nordijske bijele rase.
Cilj je bio povratak do porijekla Njemačke,
podrijetla nordijske civilizacije.
Za Hitlera je ovaj dizajn simbolizirao nadmoć Nijemaca
iznad svih drugih ljudi, osobito Židova.
"Ovaj križ predstavlja arijski duh, ne židovski duh.
To je znak naše bitke protiv svjetske kuge«.
Hitler je htio napraviti ovaj amblem što jače
privući članove drugih stranaka.
Prvo je ciljao na Komunističku partiju, koji je bio iznimno popularan među radnicima.
Stoga je prihvatio crvenu boju od njihove zastave.
Ali bacio je oko i na svoje suparnike na krajnjoj desnoj strani.
Pa je prisvojio Bijelu njemačkog carskog barjaka.
I tako je stvoreno zaštitni znak Nacističke stranke.
U istom duhu, Hitler preimenovao svoju malenu stranku
u potezu da baci širu mrežu.
Mala Njemačka radnička partija postala Nacionalsocijalistička stranka
skraćeno u Nazi.
Hitler pokušava sve što može da uvjeri svoje kolege članove
njemačke radničke stranke da nekako Njemačka radnička partija
ne radi baš.
Nešto mu nedostaje, nego misli ono što stvarno uzbuđuje ljude
donosi ideju nacionalizma i socijalizam zajedno.
Samo godinu dana nakon koraka u politiku, Hitler je stvorio sliku
koji je bio univerzalno prepoznatljiv, i njegova družina, sa svojim svastikama,
bilo lako prepoznatljivo.
Sve je to ostalo trebao postati poznatiji svim Nijemcima.
Da bi to učinio, Hitler pokazao istančan smisao za teatar.
Stvorio je svoju osobnu miliciju, teški ljudi koji su bili odgovorni
za privlačenje pozornosti na svoju stranku na političkoj pozornici
i za impresioniranje masa.
Za njih je stvorio jednoobrazne smeđekošuljaše.
U stvarnosti, on je samo kopirao drugi političar
koji je sve ovo već učinio.
Talijanski fašistički vođa Mussolini, koji je preuzeo vlast u Rimu
sa svojim trupama u crnim košuljama.
Čak i ime njegove milicije bio je namijenjen impresioniranju.
Nazvao ih je SA, njemačka skraćenica
za "jurišnu diviziju".
Sa SA, Hitlerovi sastanci pretvoreni su u prikaze moći.
Imao je tu paravojnu silu marširajte savršenim korakom
s disciplinom koji je ostavio snažan dojam.
Produkcija je bila tako impresivna da iako je bio
samo šef male stranke, činilo se da je vodeći političar.
Čak je uspio dospjeti i na naslovnice u njemačkim novinama
pomoću jednostavne metode koji je radio gotovo svaki put.
Nasilje.
Koristio je sve moguće izgovore.
Što je nasilje spektakularnije, što je više tisak pisao o nacistima.
Izvijestio je Nürnberški dnevnik da "muškarci koji nose svastike
napali trojicu Židova u automobilima".
Drugi put, tisak je izrazio zabrinutost o "teroru svastike".
U Münchenu „17 mladih bili izbačeni
od kafića i tučeni palicama i motkama".
SA je otišla toliko daleko da je izvršila napade ovako „bačena granata
u gradu Mannheimu", gradić u Bavarskoj.
Publicitet je bio Hitlerov kisik.
Možete jamčiti od početka da kada je Hitler govorio,
bio bi vatromet i verbalni vatromet.
A ponekad i tada bilo bi tih svađa i tuča,
i tako dalje.
I na koji god način to osiguralo da je dospio u novine.
Ni jedan tjedan prošao bez vijesti o nacistima,
i Hitlerov ultranacionalistički stav proširila se po cijeloj Njemačkoj.
Do 1923. njegovo članstvo se udeseterostručio.
Njegova stranka imala je 55.000 članova.
Hitler se osjećao jačim nego ikada, pa je odlučio koristiti svoj 800 SA
organizirati puč i marširaju na glavni grad Berlin.
8. studenoga oko 19 sati. sa nekoliko stotina naoružanih ljudi,
uzeo je članove za taoce sastanka vlade
u velikoj minhenskoj dvorani.
Želio je silom preuzeti vlast.
Hitler je iznenada upao, slijedi njegov SA
a on je ispalio hitac u strop.
Potom je odšetao do podija
i počeo vikati da je nacionalna revolucija
izbio.
Hitler je zahtijevao da su ministri na sastanku
pridružite mu se da uspostavite diktaturu i marširaju na Berlin.
Ali njegovi pučisti precijenili svoju moć.
Vojska i policija im se suprotstavljaju bili bolje organizirani i bolje naoružani.
Bitke su bjesnele ulicama dva dana, ali nacisti nisu bili par.
Pokušaj puča je ugušen.
Hitler je uhićen, optužen za veleizdaju i osuđen.
Njegov uspon kao da je bio prekinut, ali samo u izgledu.
Ostao je uvjeren da će uskoro voditi Njemačku.
Već je imao na umu novu strategiju.
Njegova značajka koja je definirala bila je njegovu nepokolebljivu vjeru
u svojoj političkoj sudbini daleko iznad svega zamislivog.
U travnju 1924. god.
u zatvoru Landsberg, škljocanje pisaćeg stroja
moglo se čuti kako dolazi iz ćelije na gornjoj razini.
Adolf Hitler je imao svog cimera iz ćelije ispisao desetke stranica.
Započeo je projekt to mu je ulilo novu energiju.
Napisao bi knjigu sažimajući svoju političku filozofiju
i nazvao bi ga "Mein Kampf" ili "Moja borba".
"Mein Kampf" je bila temeljna struktura političke platforme.
Hitler je želio biti glasnogovornik za sve bivše vojnike,
otuda i naslov "Moja borba".
Mogao je to nazvati "Naša borba", ali očito je namjeravao demonstrirati
da je on bio taj koji je bio spreman ići do kraja,
koji bi preuzeo sve u potrebi boriti se za Njemačku.
Iako iza rešetaka, Hitler nikada nije odustao od potrage za moći.
Samo je promijenio strategiju kao njegov neuspjeli državni udar
dao mu stanku za razmišljanje.
U ovom trenutku, htio je legalno postati vođa
kroz proces glasanja.
Htio je pobijediti na izborima.
Hitlerov gol s "Mein Kampf" bio da zaradi sebi priznanje
kao neprikosnoveni lider nacionalističkog desničarskog pokreta.
Velika knjiga, politički esej koji broji preko 600 stranica
ali monstruozan esej u kojoj se proširio
njegova ultranacionalistička ideologija, rasističkim teorijama
koje je stavljao zajedno od 1920-ih.
Posebno je naglasio navodnu nadmoć
Arijevaca nad Židovima, okrivljujući potonje za sve
njemačke nesreće.
Usporedio je židovsku religiju na spolnu bolest, na sifilis.
„Učinak njegovog postojanja nalikuje i parazitima,
gdje se pojavljuje narod domaćin umrijeti prije ili kasnije".
Hitler je bio eksplicitan u "Mein Kampfu" o njegovoj ideji
da je teritorij dominira Njemačka mora biti
teritorij bez Židova.
Hitler je obećao i dominantnu Njemačku
Njegov uzor bilo je veliko germansko carstvo, onaj koji je prije Prvog svjetskog rata
pokrivala velik dio Europe.
“Naš cilj: jamčiti njemačkoj naciji teritorij
na što ima pravo na ovoj zemlji".
A ovaj je teritorij bio golem kao što je Hitler želio sve zemlje
koji su imali ljude njemačkog podrijetla; Austrija, Mađarska,
Čehoslovačke i Poljske.
I to u ime nadmoći arijevske rase,
čak se okomio na Rusiju.
Ideja je bila objasniti zašto se borio
a knjiga je završila vizijom novog rata za osvajanje ovog vitalnog prostora,
i sa ove tačke gledišta, prenijeti razumijevanje
da sadašnja bitka bila samo priprema
za rat koji dolazi.
Njegova politička filozofija bila je spremna.
Njegova bi knjiga poslužila kao osnova za nadolazeće izborne kampanje.
Nakon što je pušten, Hitler nastavio osvajanje Njemačke.
Ovaj put bi bio nezaustavljiv.
Dana 20. prosinca 1924. god.
Hitler je izašao iz zatvora.
Osvojiti vlast putem glasačke kutije, htio je voditi kampanju
u cijeloj zemlji, uvjeri sve da glasaju za njega.
Ali za to mu je bilo potrebno mnogo novca a stranka mu je propala.
Bili su jako siromašni.
Često je znao reći jedan od njegovih poručnika da kad su htjeli promovirati govor
namijenjen preobrazbi svijeta,
čak nisu mogli ni kupiti ljepilo za plakate.
Hitler je apsolutno morao pronaći novac, puno novca.
I postojao je samo jedan način na koji je to mogao učiniti, steći podršku
od najbogatijih Nijemaca.
Početkom 1930-ih, bilo je nekoliko iznimno
bogati biznismeni u Njemačkoj, posebice tajkuni industrije čelika.
Vlasnici tvornica ugljena i čelika.
Problem je bio u tome što za ove kapetane industrije, Hitler je ostao ekstremist,
čovjek koji je jasno bio nije umirujuće za posao.
2. studenoga 1927. u Thierschstrasse u Münchenu,
Hitler je živio ovdje na broju 41.
Na današnji dan imao je sastanak s jednom od svojih prvih
i najvjerniji navijači, Hermanna Goeringa.
Goering je bio visoko odlikovana zvijezda Prvog svjetskog rata,
vrlo popularan borbeni pilot u Njemačkoj, a također i predani nacist.
Ali iznad svega, Goering bio izuzetno dobro povezan.
Oslanjajući se na njegovu slavu, mogao je krenuti u posao
poslije rata i često se družio s vodećim njemačkim gospodarstvenicima.
Hitler ga je stoga poslao
pridobiti njihovu podršku.
Goering je pripremio čvrste argumente
iscijediti novac od ovih ljudi.
Obećavao je basnoslovne ugovore s budućom Hitlerovom vladom,
što predstavlja milijune maraka za svoje tvornice
i narudžbe u punom kapacitetu.
Oslanjao se na Hitlerov "Mein Kampf", dao ga prepisati crno na bijelo
da konstruirati veliki germanski Reich,
prioritet bilo bi ponovno naoružati zemlju.
"Želimo povratiti naše oružje", napisao je.
A Goering je znao biti uporan.
Prvi koji se pridružio našoj stranci neće biti zaboravljen
i imat će ogromne ugovore u ponudi
jer će se Njemačka naoružati itd.
Požurite, neće biti dovoljno za sve.
Iskušavan izgledima velikih ugovora,
određeni biznismeni, neki od najbogatijih,
daju se nagovoriti.
Fritz Thyssen je npr. industrijalac čelika
pao na Goeringov šarm, iako je više puta
odbio Hitlera do te točke.
Thyssen je stavio svoj novac na razmišljanje Goeringa da svatko može imati nepovjerenje u svoju stranku,
ali ako je sam Goering bio zainteresiran, bilo je sigurno uložiti novac.
Thyssen bi odigrao odlučujuću ulogu u usponu Nacističke stranke.
Velikodušno je otvorio čekovnu knjižicu u vrijeme kad je to Hitleru bilo najpotrebnije.
Našli smo dokument koji ga smješta u rujnu 1945.
tijekom pregleda koju su proveli Amerikanci.
Thyssen priznaje koju je financijski podupirao
nacisti pridonoseći kupnji središnjice stranke
1927., Smeđu kuću.
Prošli su dani u stražnjim sobama barova.
Hitler je konačno imao impozantnu zgradu, udobna privatna vila
sa svjetlom ispunjenim sobama.
A gore, njegov privatni ured.
Thyssen je doista bio velikodušan.
"Moram to sam platiti, možda 200.000
na 280.000 maraka”, kazao je.
Thyssen tu nije stao.
Priznao je da je platio 20.000 maraka godišnje nacistima
počevši od 1932 za pokrivanje operativnih troškova.
"Dao sam mu prilično lijepu svotu, oko 20.000 maraka.
Ovo je postao godišnji doprinos".
Zahvaljujući Goeringu, Adolfu Hitleru imao udoban proračun
i mogao financirati najmegalomanskiji izbori
ikada viđen u Njemačkoj.
Organizirao je muška okupljanja u gradiću Nürnbergu.
Također je poduzeo obilazak u cijeloj Njemačkoj,
i putovao samo avionom.
To mu je dalo veliku prednost jer je mogao izdržati
na tri sastanka dnevno dok su njegovi suparnici mogli upravljati samo jednim.
Bio je prvi političar koji je to učinio, što je zapravo stvorilo svojevrsnu auru
sveprisutnosti oko njegove osobnosti; činio se gotovo magičnim,
sa sposobnošću biti posvuda u Njemačkoj u svakom trenutku.
Nacistički vođa čak i tiskane propagandne plakate
s bombastičnim sloganom, "Hitler dominira Njemačkom".
Njegovi sastanci imali su sve veći utjecaj, prisustvovalo je sve više ljudi.
Uspon nacističke stranke činilo se neodoljivim.
I kontekst bio sve povoljniji za to.
Godine 1929. Velika depresija pogodio Njemačku.
Bila je to ekonomska kriza bez presedana.
Nezaposlenost je dosegla rekordne razine.
Inflacija je skočila u nebo.
Zemlja je bila na rubu katastrofe.
Za sve veći broj Nijemaca, Hitler je počeo nuditi nadu,
alternativa tradicionalnim starim zabavama,
koja nije bila u stanju da oživi zemlju.
Postavio sam si jedan cilj:
ukloniti 30-tak političkih stranaka.
Ali zašto su mu ljudi vjerovali, što ga je činilo drugačijim
od tradicionalnog političara?
Jer nisu vjerovali drugima.
Bio je težak, bio je u zatvoru i odbijena,
i činilo se da je autentičan i govorio istinu.
Slogan u srcu njegovih sastanaka doprijeti do srca njemačkih birača.
"Njemačka, probudi se".
Postojala je cijela produkcija oko uskrsnuća Njemačke.
To je ono što je trebalo simbolizirati.
Svaki put, početkom 1930-ih,
ovo je bila jedna od kampanja parole "Njemačka, probudi se".
Ovom strategijom Nacistička stranka pogađa prošao kroz krov,
izbori za izborima.
Dok je on završio s tri posto glasova u kasnim 1920-ima.
U nekoliko godina zaradio je 18 posto, više od 33 posto glasova.
Postalo je vodeća stranka u Njemačkoj.
Dana 30. siječnja 1933. god. Hitler je postigao svoj cilj.
Imenovan je šefom vlade.
Za 10 godina, Mali bavarski buncač
postao najviše moćan čovjek u Njemačkoj.