Панцер 4.
Откривањем прототипа новог Панцера 4 1936.
мало је било оних који могао да замисли да је испред оружја,
који је, некада модернизован да задовољи на захтеве рата,
би постао радни коњ немачке војске током целог сукоба.
Као што је било предвиђено од почетка, његова улога била је помоћног резервоара.
Морао је да пружи руку Панзер 3 мањи и лакши,
који је требало да чини окосницу нова Панзердивизија крајем 1930-их.
Редослед догађаја би доказао да је Вермахт, дизајнирајући Панцер 4,
са кутијом и већа купола,
имао на неки начин случај је створио машину,
чији је потенцијал премашио онај Панцера 3.
Самим тим, бројнији, би застарело
као борбени тенкови од краја 42. год.
и уступио место Панцеру 4.
Производња тога у почетку је смањен.
И често је учествовао на војној паради у Немачкој,
али само 211 примерака била изграђена,
када је Хитлер наредио да нападне Пољску,
Панцери 4 и њихова посада доживео ватрено крштење,
ујутру 1. септембра 1939. године.
Иако се Панцер 4 показао успешан у Пољској, био је под оклопом.
Слабост са којом је делио сви ангажовани немачки тенкови,
током ове кампање.
Бочни оклоп Панзера 4 је био рањив на противтенковске топове Бофорс,
од 40 мм, распоређених од стране Пољака.
Њиховим топницима је пружена помоћ поред јасно видљивог немачког крста,
офарбано у бело и жуто са стране,
као и друге тактичке ознаке,
који се издвајао на тамно сивој позадини тенкова,
и тако конституисана одличне нишанске ознаке.
Лекција је схваћена и многе екипе Немачки тенкови су их затрпали блатом.
Након тога, модел Д, који је ушао у производњи 39. октобра,
добио дебљи оклоп од 15 до 20 мм.
Првобитно је то била намера Хитлера да нападне на западу већ у новембру 1939.
Али овај датум је одложен, као и много више у месецима који су уследили.
Чак и ако зима 39-40 било изузетно хладно,
немачка војска је наставила са припремама за предстојећу кампању.
На овим сликама снимљеним на терену маневри са истока земље,
Панцери 4 воз са пешадијом у улози помоћног возила,
служећи као оклоп за опремљене трупе 37 мм противтенковске топове.
Када су 19. маја 1940. Немци покренули офанзиву на западу,
постројили су око 280 Панцера 4,
што представља једну деветину,
од 2574 ангажована тенка на селу.
Иако је низак додатак од 69 брзина од септембра 1939.
поново доказао низак ниво производња ових машина,
било их је још довољно,
тако да свака тенковска јединица укључени у кампању,
може да распореди тенковску чету значи поравнавање од 6 до 11 машина.
Брзина којом Французи прогласили се пораженим,
више је резултат стратешког и тактичког ангажовања Немачки оклопи раде масовно,
и у договору са Луфтвафеом, да парализује и паничи непријатеља,
под њиховом ватреном моћи него супериорност немачких тенкова.
Током операција Панзер 4 је направио доказано у својој споредној улози,
али се у тенковским биткама показао ограничен, посебно својим топом од 75 мм,
неспособан да пробије тешки оклоп француски тенкови Б1 бис,
или Матилда 2 Британка.
Чак и као оклопне јединице Немци су ремонтовали своје машине,
након француске предаје,
очи упрте у авио-компанију Луфтвафеа против Велике Британије,
Хитлер је одлучио да нападне Совјетски Савез 1941.
Наредио је планирање новог кампања заснована на принципима,
да је метода којом се поразила Француска може се користити са истим успехом,
на Источном фронту.
Иако је ова кампања била да да се уради у већем обиму,
никакве мере за будућност нису биле предузети да убрзају производњу оружја,
а посебно тенкова.
Блицкриг је био савршен медиј за Хитлера који су желели да воде ратове по ниској цени,
а да не узнемири немачку привреду.
Производња Панзера 4 одражава ово стање ума откад сам,
Произведено је 332 примерка између 40. јула и 41. маја,
укључујући 223 модела Е, надограђен и модернизован.
Када је 22. јуна 1941. Хитлер лансирао Вермахт против Совјетског Савеза,
ангажоване снаге представљале највећа копнена инвазија,
никада није покушано у историји.
Врх копља ратне машине Немачки на истоку је био његов оклоп.
Панзервафе, оптужен од стране Хитлера да уништи Црвену армију,
блицкригом у западној Русији,
пре него што може повући у унутрашњост земље.
На папиру, број ангажоване Панзер дивизије,
предложио велико проширење оклопно оружје.
Од укупно 10 дивизија на старту француског села,
Вермахт се сада постројава више од 21 оклопне дивизије,
од којих је 17 ангажовано на ово ново позориште операција.
Али, као што смо већ видели, ово привидно проширење,
није био резултат повећања производња резервоара,
али одлука Хитлера из септембра 40.
за стварање нових јединица смањењем кадрови већ постојећих дивизија.
Ови су формирани једног тенковског пука,
и појачану пешадију у надокнади.
Овај експедитив је био против прихватања према коме је крајем 1930-их г.
да буде потпуно ефикасан, тенковској дивизији било је потребно 400 тенкова.
1940. најмоћнија Панзердивизија поставио 300 тенкова.
Хитлерова одлука смањила је моћ Панзер дивизија у просеку има 160 тенкова,
који је изгубио велики део њихове ефикасности,
сејање семена квара оклопног оружја,
током надолазећег светског рата.
Таква разматрања није потекла из извора.
Али 3 месеца након почетка Операција Барбароса,
немачке оклопне дивизије понашао како се очекивало.
Брзо напредује у дубину са совјетске територије,
Узели су велики број заробљеника и уништена или заробљена,
колосалне количине војне опреме у великим борбама у окружењу.
Од укупно 3320 тенкова,
Хитлер је починио само 438 Панцера 4 у инвазији на Русију.
Иако је број произведених тенкова од крај француске кампање био је подругљив,
он је ипак дозволио свакој тенковској чети средства за поравнање десетак потпорних тенкова.
Посада тенкова и њихови официри није требало дуго да схватим,
да информације које се тичу јединица Совјетски оклоп је углавном био недовољан.
Дан и ноћ Руси су бацали против Немаца,
безброј тенкова у очајничком покушају,
да разбије замах тенкова који тонуо све дубље и дубље,
унутар Русије.
Гудеријан је проценио 10.000 број совјетских тенкова,
пре почетка кампање,
па чак и веровао да ова фигура био изнад истине.
У стварности, број резервоара на располагању у Црвеној армији било више него дупло.
Већина њене радне снаге била је веома застарела а сада лешеви Т26, Т28,
тенкови серије Т38 и БТ,
засипао путеве, ровови и поља,
дајући нови доказ ефикасност панцер топова,
да пробије оклоп веома слабе од ових машина.
Чак и оружје при малој брзини иницијали немачких тенкова,
могао лако да пробије оклоп совјетских тенкова.
Али то није био случај када је Панцери су се морали суочити са ретким тенковима,
нова генерација Црвене армије,
чији су службеници покушавали да коче,
напредовање немачке оклопне колоне.
Немачке обавештајне службе нису дале нема информација о постојању,
КВ-1, КВ-2 и Т-34.
Упркос свом нагнутом оклопу, његов топ од 76 мм,
ефикасност Т-34 и 2 друга горе поменута тенка,
је озбиљно отупио злоупотреба овог оружја,
ипак одлично распоређено од стране Црвене армије.
Немци тако могу да надокнаде њихова техничка инфериорност,
користећи своју тактичку стручност много више,
као ови Панцери 4 од 18ᵉ Панцера,
који је окретањем успео да победи Т-34 около и повлачећи се,
бацивши своју посаду у бекство.
У већини случајева, Т-34 и КВ уништен од топова 88 мм,
и артиљеријом.
Али ова средства нису могла сакрити напредовање које су Руси заузели,
а којима су Немци сада је морао да одговори.
У августу је Хитлер прекинуо марш на Москву,
и наредио другој оклопној групи из Гудеријанове централне групе,
да гурне на југ и да подржи јужну групу.
Ово је требало да се опколи и уништи концентрација совјетских трупа у,
и око Кијева, али Панзердивизија почели да показују знаке слабости.
Од почетка септембра више од половине тенкови ангажовани на почетку Барбаросе,
био уништен или су били ван функције.
Немогућност поправке машина да их пошаље назад у битку,
резултат лоше логистике на нивоу резервних делова.
Ово је додатно појачано Хитлеровим одбијањем да наручите нове машине за замену,
радије да их задржи да би на њих утицала новој Панцер дивизији,
који су створени у Немачкој.
8. јула је пристао да пошаље 15 Панцера 4 на руском фронту.
У сваком случају, спој тенкова Клајста и Гудеријана 14. септембра г.
то је обоје крај кијевског џепа,
и судбина петорице корпуса совјетске армије.
Погинуло је 665.000 Руса или су били заробљени.
Бок групе за размишљање сада очишћен,
Хитлер је дао зелено светло наставак похода на Москву.
Чак и као операција на Кијеву био коначан,
северније немачке трупе били близу Лењинграда.
Након шетње балтичким земљама, 2. тенковски корпус Северне групе,
били спремни да заузму град крајем прве недеље септембра.
Хитлер је одлучио да га неће уложити,
али га стави под опсаду.
Дана 12. септембра генерал Рајнхардт добио је наређење да повуче свој Панцер корпус,
да га поново распореди на друго место.
Вест је шокирала особље, који нису разумели ову одлуку.
Рајнхартови оклопи су били на југу,
за скуп пре заузимања Смоленска.
Морали су да учествују у операцији Тајфун,
велика офанзива која је циљала да заузме Москву,
и завршити руски поход пре почетка зиме.
Немачка артиљерија је била на месту око Лењинграда,
да изврши бараж.
Опсада би трајала од септембра 42 до 43. фебруара,
и проузроковати смрт милиона и по руских војника и цивила.
Током прве недеље операције Тајфун, крајем септембра,
Немачке снаге учиниле су више 660.000 додатних затвореника,
у обе битке Вјазме и Брјанска,
утирући пут ка Москви.
Чинило се да ништа не стоји на путу Немцима, осим можда,
тежине терена.
На северу и центру линије фронта, Немци су открили да су густе шуме,
би успорио напредак тенкова.
Време је почело да се мења а од средине октобра,
ноћ је била већ 14 часова.
На југу су Совјети напали масовно по први пут,
својим Т-34 и задали тешке ударце Гудеријановој Панцер групи,
и Четврта тенковска дивизија.
Почели су поново пет дана касније и тенкови 4 са уским гусеницама,
видели да им је кретање отежано поред ове меке и блатњаве земље,
што на крају зауставља све јединице.
Ухваћени у блату, Немци су чекали почетак зимске хладноће,
а Руси, искористивши овај предах, спреман да их прими.
Напредовање је настављено 15. новембра по ведром, леденом времену.
Вон Бокова врховна команда, виђен овде у друштву Гудеријана,
увек надао у стању да заузме Москву.
1. децембра, Фон Бок се предомислио и више није веровао да је победа могућа.
Температуре су пале, а ни једно ни друго мушкарци у летњим униформама,
ни машине и њихова помоћна возила нису били припремљени за зимски поход.
Отпор Совјета је почео да се приметно стврдне,
упркос свему напредовање се наставило.
Како су температуре падале,
случајеви промрзлина су се повећавали алармантно,
тенкови су се смрзли ноћу, пушке више нису могле да пуцају,
призори су били залеђени.
Постало је јасно да су трупе Немци су достизали своју границу.
Иако ове посаде тенкова изгледати срећно пред камерама,
услови живота Панцер дивизије брзо се погоршавају,
упркос последњем покушају, нада да заузме Москву нестаје,
посебно када објављене информације,
него појачања препозиционирана испред у граду су биле сибирске трупе.
3. децембра Немци одиграли последњу карту,
и Совјети прешао у контраофанзиву.
15. фебруара 1941. тенкови и друга оклопна возила Афричког корпуса,
под командом генерала Ервина Ромела,
новопридошли, продефиловао улицама Триполија,
пре него што поново оде у пустињу, удари Британци из Киренаике.
Мала снага којом је командовао Ромел је била састављена од пете лаке дивизије,
са једва 150 тенкова, од чега 40 били су само Панцери 3,
и 40 других из Панзер 4с.
Били су Д и Е модели,
који је служио унутра 5. и 8. тенковског пука,
специјално опремљен тропском опремом,
укључујући филтер за ваздух и велики радијатор,
фиксиран изнад блока мотора и заштићено оклопом.
Рат рација и контра-рација је био спреман беснило дуж обала северне Африке,
до 42. октобра.
Заиста је био рат возила на основу мобилности,
али Ромелова привидна способност да увек задржи иницијативу,
уопште није зависио квалитет његовог оклопа.
Суштинска разлика,
између сила британски и немачки,
боравио у супериорности тактичке методе,
у ефикасности противтенковских топова као и на начин,
којима су Немци користили своја средства стално у комбинованој сарадњи.
Најбољи пример је био како Ромел је распоредио своје противтенковске топове,
и његове противавионске топове калибра 88 мм заједно са својим тенковима.
Оно што се често појављивало као маса неорганизован са тенковима, оклопним аутомобилима,
артиљеријских оруђа и вуче полугусенице топови, у ствари била ратна машина,
изузетно флексибилан што је довело типичне пустињске ратне операције.
Обука у комбинацији са искуством је дозвољена оружје које треба брзо довести у акцију,
и да пружи подршку оклопним нападима, осим ако тенкови не падну назад,
да остави терен отворен 50 мм противтенковске топове,
или Флак и његове 88 мм цеви за ангажовати британски оклоп на приближавању,
пре него што покрену сопствени одговор.
Током такве операције, Панзер 4 није имао суштинску корист.
Он је био само покретни део унутар целине.
За Роммел, Северна Африка било позориште операција,
где је ратовање добило најсавременији облик.
Можете видети на овим сликама моторизоване јединице,
чије запослење у пустињи стан без препрека,
понудио нове могућности.
Овде су принципи рата оклопни моторизовани,
као што су имали предавали пре 1939.
могао у потпуности да се примени и што је још важније, развијено.
Иако лоше командован, оклопни Британци су пажљиво посматрани,
од стране панцерских посада.
Тешки оклоп Матилде могао би бити пробијен противавионским топом 88 мм.
А Валентин, иако лако наоружан, показао као тешка и неухватљива мета.
Шермани, крсташи и грантови,
све је изазвало потешкоће, али до доласка тигра,
најмоћнији немачки тенк, остао Панзер 4 Специал.
Немачка офанзива у лето 1942 у јужној Русији,
видео размештање великог број тенка 4 Ф2,
наоружани топом 75 мм КВК,
имају цев дугу 43 калибра.
Ово последње је наручио Хитлер новембра прошле године,
тако да Панцер 4 има топ довољно јак,
да уништи совјетске КВ и Т-34.
У поређењу са оригиналним моделом при малој почетној брзини,
дуга цев Ф2, приказивала је брзину почетни 740 метара секунде,
омогућавајући бојној глави да продре 82 мм заштите,
нудећи угао од 30 степени.
У марту 1942. Круп је стао производња Панцера 4,
да дозволи инсталацију неопходни алати,
до производње нових пушака.
Када је кренула летња офанзива, произведено је само 250 примерака,
а чак и да су неки били послат у северну Африку,
већина је отишла на фронт са истока, где су бриљантно завршили,
арсенал Панцер дивизије.
ипак, снимљене новине тог времена,
наставио да приказује Панцер 3,
као најраспрострањенији резервоар, чак и ако, супротно изгледу,
Панзер 4 је сада био машина са највећим потенцијалом.
Док су се тенкови укрстили степа крајем лета 42,
немачко напредовање је било концентрисано о напредовању ка Кавказу,
да заузме нафтна поља и јуриша Волгом ка Стаљингграду.
Совјетски отпор, слаб у изглед, потврдио је Хитлер,
у својим предубеђењима о бескрвној Русији.
За разлику од 1941. Стаљин је имао научио да не буде окружен,
великим колонама тенкова.
Док су се његове трупе повлачиле како су силе Осовине напредовале,
наредио је једном у Стаљингграду, престају да дају тло.
Хитлерова одлука да се не држи његов првобитни план и разбити четвртог,
Панцер армија на југ да нападне Ростов, коштало га је заузимања града усред лета.
Док схвати своју грешку,
и враћа елементе четвртог Панцер армија према Стаљинграду,
Совјети су се били учврстили и они били спремни да се боре до последњег.
Четврта армија, са Шестом Фон Паулусова војска,
борио се на периферији града од почетка августа,
и имао све разлоге за размишљање да би сасвим лако пао.
Елементи четвртог оклопа армије, посебно Панцерс 4 Ф2,
24. тенковске дивизије,
су се тукли по комшилуку јужно од града.
Док је совјетски отпор очврснуо,
Немци су били дужни, по стању земље,
да користе своја драгоцена оклопна возила да подршка пешадији у градској борби.
Облик конфронтације у којој Совјети су постали господари,
а за које су кола била потпуно неприкладан.
Борба се наставила на неодређено време током јесени,
почеци немачког неуспеха у Стаљинграду који се назире на хоризонту,
полако али сигурно.
Од окупације Француска је имала изабран од стране Немаца,
за одмор и преопремање њихове дивизије по повратку из Русије.
Овде можемо видети Панзер 4 Г потпуно нов,
припада првој СС дивизији Леибстандарте Адолф Хитлер.
У свом плану потпуног уништења јужне групације немачке војске,
Стаљин је покренуо низ других офанзива након опкољавања 6ᵉ армије.
Крајем јануара Стаљинград је већ био далеко на зачељу Црвене армије која је напредовала,
и мада сабласно чак у својим последњим сатима,
Вон Паулусова 6. армија је и даље монополизована пажња совјетског генералштаба,
и задржавао трупе које би иначе имале били распоређени са онима који су утоваривали,
да одбије Немце, даље на запад.
У фебруару је став о Немци су изгледали изгубљени.
Док су их Совјети гурали назад иза линије коју су заузели,
пре покретања офанзиве 42.
Када је Харков био напуштен и тада да се немачко повлачење наставило,
Хитлер је одлетео у штаб фон Манштајна да преузме своју главу.
Совјети су удаљени само неколико километара, предао се фон Манштајновим аргументима,
и дао му царте бланцх да води контраофанзива против руских трупа,
који се сада протеже на њихов југозападни део фронта.
Врх његове снаге био је СС Панцер Цорп,
који је укључивао 1ʳᵉ СС Панзер Гренадиер дивизија Леибстандарте Адолф Хитлер,
друга СС Панцер дивизија Дас Реицх,
а трећи СС Панзер дивизија Тотенкопф.
Три СС оклопне дивизије вратио се у Русију,
након опоравка у стању у Француској.
Учењем прераспоређивања немачке трупе и њихова оклопна возила,
претерано самоуверени Совјети су то тумачили као доказ одустајања.
Ујутро 19. фебруара, фон Манштајн је лансирао СС тенковски корпус за прву фазу,
своје контраофанзиве, узимајући тако Руси потпуно неспремни.
Од ових слика, најистакнутије су лажи у промени коришћених материјала,
у оквиру тенковских батаљона, СС оклопне дивизије,
који је више волео Панцер 4 до Панцер 3.
Последњи Панцери 3 су били изграђена у фебруару 43.
који је означио прелазак на Панцер 4 као борбени тенк,
у оквиру војске немачки и Вафен-СС.
Совјетима је требало много времена да мере важност немачке контраофанзиве.
Између 4. и 6. марта немачке трупе прегруписао се онда почео,
друга фаза њиховог напада на Харков.
После брзог одмрзавања које је претило да заустави офанзиву,
повратак ниских температура дозволио да се напредак настави.
Топови 80 мм дивизијског флака били суочени са совјетским колонама,
који је пао назад на Харков.
У поподневним сатима 10. марта СС је направио њихов улазак у предграђе града.
У току су се водиле тешке борбе дана који су уследили.
Совјети, у своју корист на оваквом терену, брањен,
свака кућа и свака улица,
плаћајући високу цену немачком нападачу.
Обратите пажњу на посебне стазе које користе ови 4Г панцири.
Једна од слабости Панцера 4 на снег остаје његова тенденција да се заглави,
због високог притиска на тло.
Проширења повећавају ширину стаза коришћени су за решавање овог проблема.
Ове екстензије су добро испуниле своју улогу склона многим неуспесима.
И требало је пет дана жестоких борби СС трупе да коначно освоје град,
последњи преостали руски војници сакривен у фабрици трактора.
Корак северније, изнад Харкова, дозвољено да заузме Белгород.
Али са доласком одмрзавања, све наредне операције су обустављене,
После инвазије на северну Африку Савезници у новембру 42.
Хитлер је наредио појачање немачке трупе,
присутан на мостобрану у Тунису.
Ове снаге које су биле ускраћене Ромелу када је био веома угрожен,
западно према Тунису,
а ко је могао да преврне исход претходних битака,
лансиран је на мостобран, са великим бројем резервоара,
Пете панцер армије.
Ови оклопи припадају у 10. тенковску дивизију,
били ангажовани у офанзиви,
под називом Операција "Пролећни поветарац",
14. фебруара 43 против Американци у Сиди Бузиду.
Немачка победа је била само привремена. Туниски мостобран,
није могао да се носи на савезничку надмоћ.
И на мору и у ваздуху.
А у мају се ова позиција срушила.
После његовог именовања од стране Хитлера у фебруару 43 као генерални инспектор оклопне војске,
са упутствима за преуређење потпуно немачке оклопне снаге,
Прва брига генерала Хајнца Гудеријана требало је ставити тачку,
на идеју коју су изнели поједини официри претпостављени, лоше обавештени,
али ипак утицајна, да се заустави било која производња Панцера 4,
у корист Тигра и Пантера.
Таква одлука, да је поштована, означио би губитак немачке војске.
Почетком 43. Панцер 4 је остао једини резервоар тестиран и још увек произведен у Немачкој,
и једини кандидат да буде борбени тенк Панзервафе.
Такође је затражио да се производња Панцер 4 је повећан за 44-45,
како би се обезбедило проширење оруђа оклоп у оквиру Вермахта.
Њему је помогло да уђе Ово значење од Алберта Спеера,
Министар за наоружање Рајха и производњу ратног оружја,
које је оптужио Хитлер јануара 43. да се повећа,
производњу тенкова, било на штету друге гране индустрије наоружања.
Шпер је радио од свог номинација из претходне године,
да мобилише немачку привреду и значајно повећати,
производња оружја.
чести састанци, као што су они представљени овде,
били једно од средстава које је користио саопшти своје циљеве и приоритете.
Његов задатак није био олакшан византијском природом нацистичког система.
Производне бројке Панзер 4 може дати представу о постигнутом напретку.
Док само 31 примерак је произведен у јануару 41.
годину дана касније производње више није било стигло је само 58 месечних примерака.
Али у јануару 43. фирме...
као и Крупп Грусон, иницијатор програма,
погурала производњу 163 примерка месечно.
И у јуну, непосредно пре офанзиве од Курска је порастао на 272 тенка.
Темпо се наставио повећавати и достигла свој максимум у фебруару 45.
где је остало 485 примерака линије за монтажу.
У априлу 43, први Панзер 4 Х напустио фабрику.
Ово је модел произведен у највећем броју, са укупно изграђених 3774 јединица,
између његовог пуштања и времена када је било замењен моделом Ј у јуну 44.
Иако је био тешко оклопљен и имао претрпео многе друге модификације,
његова најочигледнија карактеристика био његов Сцхурзен,
оклопне сукње дизајниране да дати му трајну заштиту,
против совјетских противтенковских пушака и савезничке базе.
Те бочне прагове од пет мм морао да искриви и модификује угао,
напад пројектила за смањују њихову способност продирања.
Док су сукње пристајале на куполу били поправљени, присутни Сцхурзенс,
са стране машине били уклоњиви.
Иако Курска битка мање познат од Стаљинграда,
симболизује у очима јавности размештање немачког тенка Тигар.
У совјетској митологији, наслов "Тигрови горе",
постао прави симбол немачког пораза,
током њиховог последњег великог офанзива на Источном фронту.
Уложени су напори од Немаца да распореде,
2700 тенкова и јуришних топова,
у свом последњем покушају да униште Црвене армије у Курску јула 43.
Скоро петина свих оклопника доступни 30. јуна били присутни,
укључујући Панцер 4с Групе Центар и Југ.
Панцери 680 4 су укључивали број број оригиналних Пз 4 који су преживели,
али главнина трупа био опремљен моделима Ф2,
рани Ј модели са топом Н-43,
а касније наоружани модели Н-48.
Скоро сви панцири 3, све варијанте збуњен, учествовао у офанзиви.
Што није спречило Курск да буде песма Панзер 3 Сван као борбени тенк,
пошто га више није било произведен од јуна 1943.
и да тешки губици снимљен овим резервоаром,
на крају учинио бескорисним.
Многи Панцер 4 су ангажовани у операцији Цитадела,
обележио је њен настанак, не као помоћно возило,
али као главни резервоар борбе Панцер дивизије.
Уз претрпљене алармантне стопе губитака посебно оклопима 4 у Курску,
Гудеријан је приметио да оклопне јединице које уложили толико напора да се опреми,
је ипак претрпео велике губитке и у људима и у материјалима,
и остао би недоступан на дужи период.
Курск остаје сматран од стране Совјета као битка која је сломила бубреге,
Панцервафе на Источном фронту.
Последица операције Цитадела, Панцер дивизија, знатно смањена,
морао да се носи са црвеном армијом који је пронашао боје,
а сада у офанзиву.
У овој секвенци, Панзер 4 СС Дас Реицх дивизије,
предузети мере за супротстављање совјетска офанзива,
са циљем да заузме позицију Немци јужно од Харкова.
Док је успех Вермахта даје му привремени предах,
међутим, не одражава биланс стања глобално и од краја лета 43,
Немци су се повлачили.
У овим околностима рад на тимови за одржавање радионица,
добија већи значај.
У овом тренутку Немци имао ефикасан систем,
да се врати са бојног поља тенкови оштећени у борби.
На овим сликама, видимо полугусеницу од 18 тона,
опремљен краном од шест тона.
Ово омогућава да се поправке изводе без потребе да оштећене машине пошаље у Немачку.
Поново монтирајте куполу на шасију,
потребно обратити пажњу на штету подвргнут прстену од тога,
и механизам ротације.
Овај крупни план једног од 8 каменчића гази по доњем делу каросерије,
омогућава вам да посматрате суспензију у елиптичној опруги Панцера 4.
Причињена је велика штета од мина замена, рутинска операција,
у оквиру јединица присутних у Русији, у северној Африци.
Спољни положај воза лежај омогућава лак приступ,
када је била потребна поправка.
Пре закивања тела и цеви хлађење блока мотора,
наносили су слој тамно жута боја,
користи се као основа за све Панцери од фебруара 43.
Овде је дијаграм прилично збуњујући.
Резервоар приказује ливреју где је маслинасто зелена и додато је црвенкасто браон.
Крајем лета, почетком јесени '43. тенкови 4 су били ангажовани,
у жестоким борбама при повлачењу на западу, иза Дњепра.
У овој фази могуће је разликовати усред Панцера 4,
обдарен Сцхурзенима, старим преживелим још увек наоружани топом од 75 мм,
и још увек се користи као резервоар за подршку.
За разлику од њиховог вође, пилоти из Панцери су се ретко постављали.
Али у септембру 43, ****,
Хунтер Цхар Фури из другог СС Панзердивизија Дас Реицх,
године проглашен за витеза крста Гвожђе за његову невероватну храброст.
Након уништења три Т-34, његов занат је погођен.
Иако је његов командант тенка наредио посада да евакуише тенк.
остао је и под ватром, схватио импровизована поправка управљача,
и поново искључите машину.
У року од пола сата његов тенк 4-Г изазвао 7 жртава међу руским тенковима.
Снимљено од стране камермана кроз поглед пилота, пажљиво камуфлирани Панцер 4-Х,
припада другој тенковској дивизији,
полако се креће да ангажује Т-34,
које ћемо ускоро видети у пламену.
Степа је топло место и високе летње температуре,
нису најбољи услови за видљивост.
Немачка оптика врхунског квалитета и софистициранији од оне Црвене армије,
дајући немачке команданте тенкова предност у првом ударцу.
До увођења модела 85 почетком 44.
Т-34 је, упркос својим квалитетима, имао купола за 2 човека,
а командант тенка био је такође и пуњач.
Овај двоструки задатак је смањен своју борбену ефикасност.
Са куполом за 3 човека, Панцер 4 је био оперативнији,
и оптерећење за сваки човек боље распоређен.
У јесен, Вермахт на Источном фронту уступио огромну област Црвеној армији.
И у месецима који су уследили битка код Курска,
могла се надати да нема предаха док чека, поред зиме нове совјетске офанзиве.
Одмах по именовању на ту функцију главнокомандујући у Грчкој,
Маршал Ервин Ромел је одлетео у Солун 5. јула 1943. да прегледа њену одбрану.
Хитлер је ухватио мамац савезника. Успели су да га натерају да верује,
што су намеравали да ураде слетања,
а Хитлер је распоредио прву Панзердивизија у појачању у земљи.
Намера савезника је била да доведу Хитлера да растере своје снаге ван Италије,
где је право слетање морао да се одржи.
Панцери 4 видљиви на овоме секвенца су сви Г модели,
крај производње и сви су прекривена слојем тамножуте боје.
Сваки има 6 димних копља присутан као стандард на овом моделу,
није изненађујуће што посаде уживао у одласку на море.
Са спољним температурама око 32 степена,
унутрашњост резервоара постала је права пећ преко 37 степени,
за 5 чланова посаде.
Претпоставимо предају Италије било је само питање времена,
Хитлер је оставио упутства за окупације земље.
После најаве од 8. септембра, лозинка Секире је прослеђен маршалима Ромелу и Кесел Рингу,
који је распоредио снаге у северној Италији преко превоја Бренер и железничке пруге.
Снимљени дневници сугерисали су да се напредовање војске и СС-а у Италији,
били су подржани од стране становника,
долазак масе немачких трупа значио је да Италија постаје позориште операција,
док су Немци хтели одбити искрцавање савезника,
и њихово напредовање на полуострву.
Иако је Хитлер првобитно намеравао да пребаци цео СС Панцер корпус,
у Италији после Курска,
веома деградирана ситуација у Русији дозволила само да прераспореди Леибстандарте.
који стиже у Милано где је присуство ови Панцери 4 су били више него потребни,
да би мештани остали лојални фашистичкој ствари.
Италија није била земља чија географија било погодно за тенковске борбе.
Дакле, број Панзер дивизије распоређени тамо ће варирати само од један до три.
Јуришне пушке и самоходне били много кориснији
и боље искористио терен издвојено из Италије.
Ови Панзер 4-Х припадају 15ᵉ Панцер дивизија ангажована на полуострву.
У Русији се воде веома жестоке борбе трајала је целе зиме.
Совјетски ресурси су били такви да би Црвена армија сада могла,
наставити своју офанзиву било каквих услова.
Ови Панзери 4 учествују у насилном нападу сукоб са групом Север,
крајем зиме 43-44.
Био је то дубок снег руске зиме и лакоћа са којом немачки тенкови,
заглибио јер њихових уских гусеница,
што је довело до развоја ****, видљиво овде на Панцеру 4-Г.
У сарадњи са одредом за јуришно оружје,
Панцер 4 отвара ватру из даљине борбе на совјетском оловном елементу.
Овде посматрач указује артиљеријски положај,
из којих батерија пушака 150 мм отворио је ватру на Русе.
Војне катастрофе и лоше вести са источног фронта,
током зиме 43-44 само неколико слика стрељани због пропаганде.
Чим је победа извојевана, доспела је на насловне стране.
То је био случај када су сниматељи покривали оклопни напад који је омогућио заузимање Ковела,
у северној Украјини,
док је група којом је командовао СС группенфирер, Херберт Гилле,
тамо је био окружен Совјетима средином марта 44.
Иако мали пантерски одред дивизије СС Викинзи,
успева да се пробије да појача кљове неколико дана раније,
до главног напада није дошло пре почетка априла.
Елементи 4. тенковске дивизије, по налогу Оберста Хофмана,
и Викинг СС јединице,
провалио кроз град у пролазећи путем који долази из Брест-Литовска.
Међу уништеним совјетским тенковима су наћи много Схерман М4 А2,
стечено путем лизинга,
који се све чешће појављују на слике које су Немци снимали од 1944.
Оклопне групе састављене од тенкова и самоходни из мешовитих јединица,
били су често коришћено решење за одговори на непредвиђене ситуације на Источном фронту,
где су Совјети нападали линије све више растегнуто снабдевање од Немаца.
Такве операције не би могле бити спроводе само мобилне трупе.
Ови поступци су омогућили да се покаже да упркос огромну материјалну супериорност Црвене армије,
немачки танкери су остали господари у употреби Панзеса,
и била је истина до пада Немачке.
Невоље мађарске војске само су играле више нема улогу на источном фронту,
од почетка 44.
Њихова активност је остала ограничена на позадину иако под немачком командом.
У сваком случају, Гебелсова пропаганда,
наставили да своју сарадњу приказују као блиски и засновани на истој посвећености,
у антибољшевичком крсташком рату.
Када се указала прилика,
снимао је примере за Немце.
Као овде чување јединице Панцер 4,
што је омогућило почаст крстом гвожђе два мађарска официра.
Панцерс 4 су последњи Х модели и носе уређај,
против познатих магнетних мина под именом Зимерит.
Као да испуни очекивање Немачку од неизбежне савезничке инвазије,
у Европи почетком лета 1944.
немачка јавност је засута описима детаљи о одбрани Атлантског зида,
и прегруписаних снага у Француској како би их одбио.
Већина фиксних одбрамбених заклона тешке артиљеријске батерије,
поред тога што су били импресивни смештен дуж Пас де Калеа,
а на сектору војске 15ᵉ који проширен од Белгије до Соме,
где су виши немачки официри очекивао слетање.
Извршена операција дезинформисања мајсторски од стране савезника,
ојачао Немце у овој идеји док током јуна и јула,
и навео их да верују да је слетање у Нормандији је био само увод,
до главних десанта који би имали затим место у овој области.
Током свог програма изградње обална одбрана,
Ромел је отишао толико далеко да је отворио насипе да преплави холандске полдере.
Немачки оклоп је био опет кључ,
да се супротстави искрцавању савезника.
1. јуна не мање од 700 Панцера 4 били позиционирани у Француској.
тенковске јединице, као и пешадија,
обучени пре напада дати савезник,
укључујући њихове борбене способности.
Али расположиви ресурси Немци су били превише раштркани,
а у многим случајевима били постављен на погрешном месту.
Сниматељи су били у првом реду снимати маршала Герда фон Рундштета,
када је прегледао 12. СС Панцер дивизија Хитлерјугенд,
новонастали, обучени и опремљени пре дана искрцавања.
Поред својих 48 пантера, Хитлерјугенд поређани не мање од 91 Панзер 4,
а у данима који су уследили она је ишла изградити солидну репутацију,
у оквиру Вафен-СС.
Питање најбоље употребе оклопа подела пред надолазећом инвазијом,
изазвала велика превирања у грудима немачке врховне команде.
Ромел је био за пуштање тенкови довољно напред,
да би што пре могао да нападне Савезнике да би слетели.
Верујући да према претходна искуства,
осим ако се не заустави У року од 24 сата,
слетања савезници би успели.
Реалност надмоћи савезничко ваздухопловство,
учинио да је ****ова стратегија застарела,
командујући западном оклопном групом,
који је хтео да пусти савезнике на земљу да сломи њихове снаге,
низводно од мостобрана.
Дилема је тада још увек била неразјашњена где су кренуле савезничке снаге.
Када је коначно слетање догодио се 6. јуна 1944. год.
Немачке снаге су биле потпуно неспретан.
Са Роммелом, отишао на одсуство, сва нада брзог размештања Панцер дивизије,
да нападне слетне плаже у сати који су уследили сведени су на ништа.
После узалудног контранапада од 21. тенковска дивизија 6. јуна г.
тек следећег дана је 12ᵉ СС тенковска дивизија стигла је на лице места,
и то одлучан напад покренули Немци.
Стигао је само Панцер 4 батаљон у Каену у ноћи између 6. и 7.
батаљон Пантер који је одложено савезничким авионима.
Ипак, одлука је одведен у напад.
Наређења која је дао генерал поделе су биле сасвим јасне.
Панцер К батаљон је требало да удари непријатеља дуж железничке пруге,
између Цаена и Луц-сур-Мер,
и гурнути га назад у море.
Напад је био планиран 16 часова, Немци су били затечени,
напредовањем трећег Канадска дивизија према Кану,
где је требало да однесу и држите аеродром.
4 Панцера 4 у извиђању су били пресрео Шерманс,
а њих три брзо ставити ван погона.
У међувремену, Мак Вунсцхе,
одмах покренут сви ови тенкови у нападу.
Слике приказане овде су снимљене у борби која је уследила,
и убраја се међу најбоље слике Панцер 4 у акцији,
На крају рата.
50 Панзер 4 распоређено током овог напада,
камера само прати радњу компаније 5ᵉ и 6ᵉ,
који је стајао са бока Канађанима.
Док је компанија 6ᵉ уништио више од десет тенкова,
такође је изгубила пет својих Панцер 4 под канадском ватром.
Панцери 6. чете су кренули у гоњење њихов напредак кроз поље,
али их је напала линија од Канадски противтенковски топ од 6 фунти у заседи.
Пет Панзер 4 је било погођена и уништена.
На крају дана, биланс стања је изгубљено четрнаест Панзер 4,
за уништено 27 канадских тенкова.
Иако су ове слике праћене а оштра и тријумфална музика,
што значи да је дошао млади СС да оствари велику победу,
у стварности могућност да Немци уништити савезничке положаје су одлетели.
Напад Хитлерјугенда се наставио до мрака.
7. јун је био први дан борбе у чему постали би 2 месеца насилних сукоба,
на чијем крају подела престала би да постоји.
Полазак, 25. августа дивизије показао да само десет кола,
је преживео у походу на Нормандију.
Слике Панзера 4 у акцији током битке за Нормандију су ретке.
Оно што је изненађујуће за тенк најчешћи немачки.
Врло мало Панцера је преживело у походу на Нормандију.
Важни губици Панцера 4 на Источни и Западни фронт крајем 44.
резултирало масовним падом њихове борбене готовости.
То се посебно види по њиховим малим број током битке на Булгеу.
Иако је Хитлер наредио припрему за оклопно оружје за операцију Јесења магла,
само 259 примерака били доступни,
од укупне снаге од 2750 тенкова и јуришних топова ангажованих у офанзиви.
Чак и да је 1110 Панцерс 4 било изграђен између октобра и децембра,
производња тенкова су до 700 машина месечно,
у овој фази рата.
Панцер 4 није био само најчешће коришћена машина,
али је такође био најрањивији.
Ова два фактора су највише уверљиво објашњење за релативни пад,
доступност Панзер 4.
До краја лета 44. Црвена армија је имала практично уништио центарску групу,
и стигао до пољске границе.
Ови тенкови 4, поредани дуж пута, чине овде покрет да се дође у контакт са непријатељем.
Када се води борба, тенкови Совјети уништени топовима Панцера 4,
су углавном Шермани од ленд-леасе.
Један од најупечатљивијих контраста између рата на истоку,
и то је довело до Запада, лежи у улози авијације,
много мање важно у првом само у другом.
Јавно информисање Немци су показали,
брзо путовање железницом борбене јединице на Источном фронту,
пролазећи из једног сектора опасно за другог.
Шта не би било могуће на Западном фронту.
Одсуство покривача за тенкове,
значило да је примарна претња немачке оклопне јединице
није дошао из совјетског ваздухопловства, али од бесконачног броја кола,
да су Руси изгледали способни да распореде.
Ова секвенца у Пруској источни крајем 1944. г.
показује најновије моделе Панцер 4 у акцији.
Најочигледније промене: нови издувни систем,
а уместо тога употреба предива од стандардног метала Сцхурзен.
Панцери 4 су се тако борили против армије црвено до капитулације Немачке,
маја 1945.
Видимо на последњим сликама немачком пропагандом,
борбена група коју чине најмање један Панзер 4.
Историја Панцера 4 у борби, једини резервоар преостали у производњи,
током целог трајања Други светски рат,
није завршио међутим са њом.
Последња граната коју је испалио Панцер 4,
био је од стране Панцера 4 у сиријским бојама,
против инсталација ИДФ на Голанске висоравни шездесетих година прошлог века.
Тхеир Ласт Станд постављен је у јуну 67.
када је Израиљ јуришао на планину и заузео његова кола.
Неки су ту задржани у сведочењу,
7350 примерака направљен Панзер 4,
све верзије комбиноване између 1938. и 1945. године.