הפאנצר 4.
על ידי גילוי אב הטיפוס של הפאנצר 4 החדש ב-1936,
היו מעטים מי יכול לדמיין להיות מול הנשק,
אשר, פעם מודרנית לפגוש לדרישות המלחמה,
יהפוך לסוס העבודה של הצבא הגרמני לאורך כל הסכסוך.
כפי שתכננו מלכתחילה, תפקידו היה של טנק תמיכה.
הוא היה צריך לתת יד Panzer 3 קטן וקל יותר,
שהיה אמור להוות את עמוד השדרה של ה דיוויזיית הפאנצר החדשה בסוף שנות ה-30.
רצף האירועים יוכיח שהוורמאכט, על ידי עיצוב הפאנצר 4,
עם קופסה וצריח גדול יותר,
היה במובן מסוים המקרה יצר מכונה,
שהפוטנציאל שלו חרג זה של הפאנצרים 3.
כתוצאה מכך, רבים יותר, היה מיושן
כטנקי קרב מסוף שנת 42,
ופינה את מקומו לפנצר 4.
ההפקה שלו הופחת בתחילה.
והוא השתתף לעתים קרובות במצעד הצבאי בגרמניה,
אבל רק 211 עותקים נבנה,
כאשר הורה היטלר לפלוש לפולין,
הפאנצרים 4 והצוות שלהם חווה את טבילת האש,
בבוקר ה-1 בספטמבר 1939.
למרות שהפנצר 4 הראה את עצמו הצליח בפולין, הוא היה משוריין.
חולשה שהוא חלק איתה כל הטנקים הגרמניים מאורסים,
במהלך הקמפיין הזה.
שריון הצד של פנצר 4 היה פגיע לתותחי בופורס נגד טנקים,
של 40 מ"מ, שנפרסו על ידי הפולנים.
התותחנים שלהם קיבלו סיוע על ידי הצלב הגרמני הנראה בבירור,
צבוע לבן וצהוב בצדדים,
כמו גם סימנים טקטיים אחרים,
שבלט על הרקע האפור כהה של הטנקים,
וכך נוצר סימני כוונה מצוינים.
הלקח היה מובן וצוותים רבים טנקים גרמניים כיסו אותם בבוץ.
בהמשך, הדגם D, שנכנס בייצור ב-39 באוקטובר,
קיבל שריון עבה יותר מ-15 עד 20 מ"מ.
במקור זו הייתה הכוונה של היטלר לתקוף במערב כבר בנובמבר 1939,
אבל התאריך הזה נדחה, כמו גם רבים נוספים בחודשים שלאחר מכן.
גם אם חורף 39-40 היה קר מאוד,
הצבא הגרמני המשיך להתכונן לקמפיין הקרוב.
על התמונות הללו שצולמו בשטח תמרונים ממזרח הארץ,
רכבת פנצר 4 עם חי"ר בתפקיד רכב תמיכה,
משמש כחושן לכוחות מצוידים תותחי נ"ט 37 מ"מ.
כאשר, ב-19 במאי 1940, הגרמנים פתחו במתקפה שלהם במערב,
הם העמידו כ-280 מטוסי פנצר 4,
שמייצגת תשיעית,
מתוך 2574 הטנקים שהופעלו באזורים הכפריים.
למרות התוספת הנמוכה של 69 הילוכים מאז ספטמבר 1939,
שוב הוכיח את הרמה הנמוכה ייצור של מכונות אלו,
עדיין היו מספיק מהם,
כך שכל יחידת טנק מעורב בקמפיין,
יכול לפרוס פלוגת טנקים פירושו יישור בין 6 ל-11 מכונות.
המהירות שבה הצרפתים הכריזו על עצמם מובסים,
נבע יותר מתעסוקה אסטרטגית וטקטית שריון גרמני פועל בהמוניהם,
ובשיתוף פעולה עם הלופטוואפה, על מנת לשתק ולבהל את האויב,
תחת כוח האש שלהם מאשר העליונות של הטנקים הגרמניים.
במהלך המבצעים, יוצר הפאנצר 4 מוכח בתפקידו התומך,
אבל בקרבות טנקים הוא הראה את עצמו מוגבל, במיוחד על ידי אקדח 75 מ"מ,
לא מסוגל לחדור שריון כבד מיכלי ביס B1 צרפתיים,
או מתילדה 2 בריטית.
אפילו כיחידות שריון הגרמנים שיפצו את המכונות שלהם,
לאחר הכניעה הצרפתית,
עיניים על חברת התעופה של הלופטוואפה נגד בריטניה הגדולה,
היטלר החליט לתקוף ברית המועצות ב-1941.
הוא הורה לתכנן חדש קמפיין מבוסס עקרונות,
שהשיטה שבה השתמשו כדי להביס את צרפת יכול לשמש באותה הצלחה,
בחזית המזרחית.
למרות שהקמפיין הזה היה אמור להיעשות בקנה מידה גדול יותר,
לא היו אמצעים צופים פני עתיד נלקח כדי להאיץ את ייצור הנשק,
ובפרט זה של הטנקים.
הבליצקריג היה המדיום המושלם עבור היטלר שרצה לנהל מלחמות בעלות נמוכה,
בלי להרגיז את הכלכלה הגרמנית.
ייצור הפנצר 4 משקף המצב הנפשי הזה מאז לבד,
הופקו 332 עותקים בין ה-40 ביולי ל-41 במאי,
כולל 223 מדגם E, משודרג ומודרני.
כאשר, ב-22 ביוני 1941, שיגר היטלר הוורמאכט נגד ברית המועצות,
הכוחות המעורבים ייצגו הפלישה הקרקעית הגדולה ביותר,
מעולם לא ניסתה בהיסטוריה.
חוד החנית של מכונת המלחמה הגרמני במזרח היה השריון שלו.
הפנצרוואפה, מואשם על ידי היטלר להשמיד את הצבא האדום,
על ידי מלחמת בזק במערב רוסיה,
לפני שהיא יכולה לסגת אל פנים הארץ.
על הנייר, המספר של דיוויזיית הפאנצר המאורסת,
הציע הרחבה גדולה נשק משוריין.
מתוך סך של 10 חטיבות בהתחלה של הכפר הצרפתי,
הוורמאכט עומד כעת בתור יותר מ-21 דיוויזיית שריון,
מתוכם 17 מאורסים תיאטרון המבצעים החדש הזה.
אבל, כפי שכבר ראינו, ההתרחבות לכאורה הזו,
לא הייתה תוצאה של העלייה ייצור טנקים,
אבל זו של החלטה של היטלר ב-40 בספטמבר,
ליצור יחידות חדשות על ידי הפחתה צוות החטיבות שכבר קיימות.
אלה נוצרו של גדוד טנק בודד,
וחיל רגלים מתוגבר בפיצוי.
תועלת זו יצאה נגד הקבלה לפיה, בסוף שנות ה-30,
להיות יעיל לחלוטין, דיוויזיית הפאנצר דרשה 400 טנקים.
ב-1940, דיוויזיית הפאנצר החזקה ביותר העמיד 300 טנקים.
החלטתו של היטלר הפחיתה את הכוח ממוצע של דיוויזיית הפאנצר של 160 טנקים,
שאיבד חלק גדול על היעילות שלהם,
לזרוע את הזרעים של כישלון הנשק המשוריין,
במהלך מלחמת העולם הקרובה.
שיקולים כאלה לא זרם מהמקור.
אבל 3 חודשים אחרי ההתחלה של מבצע ברברוסה,
דיוויזיות שריון גרמניות התנהג כמצופה.
מתקדם במהירות לעומק מהשטח הסובייטי,
הם לקחו מספר רב של שבויים והושמד או נתפס,
כמויות אדירות של ציוד צבאי בקרבות כיתור גדולים.
מתוך סך של 3320 טנקים,
היטלר ביצע רק 438 פאנצרים 4 בפלישה לרוסיה.
למרות שמספר הטנקים שיוצרו מאז סופו של המערכה הצרפתית היה מגוחך,
הוא בכל זאת התיר לכל פלוגת טנקים אמצעי ליישור תריסר מיכלי תמיכה.
צוותי טנק וקציניהם לא לקח הרבה זמן להבין,
כי המידע הנוגע ליחידות השריון הסובייטי לא היה מספיק ברובו.
יום ולילה הרוסים זרקו נגד הגרמנים,
אינספור טנקים בניסיון נואש,
לשבור את המומנטום של הפאנצרים אשר שקע עמוק יותר ויותר,
בתוך רוסיה.
גודריאן העריך 10,000 מספר הטנקים הסובייטיים,
לפני תחילת הקמפיין,
ואף האמינו שהנתון הזה היה מעל האמת.
במציאות, מספר הטנקים הזמינים בצבא האדום היה יותר מכפול.
עיקר כוח העבודה שלה היה מיושן מאוד ועכשיו הפגרים של T26, T28,
טנקים מסדרת T38 ו-BT,
מלכלך את הכבישים, תעלות ושדות,
נותן הוכחה חדשה היעילות של רובי פנצר,
לחדור שריון חלש מאוד מהמכונות הללו.
אפילו הנשק במהירות נמוכה ראשי תיבות של טנקים גרמניים,
הצליח לנקב בקלות השריון של הטנקים הסובייטים.
אבל זה לא היה המקרה כאשר הפאנצרים נאלצו להתמודד מול הטנקים הנדירים,
דור חדש של הצבא האדום,
שהשוטרים שלו ניסו לבלום,
הִתקַדְמוּת עמודי שריון גרמניים.
המודיעין הגרמני לא נתן אין מידע על הקיום,
KV-1, KV-2 ו-T-34.
למרות השריון המשופע שלו, אקדח 76 מ"מ שלו,
היעילות של ה-T-34 ושני הטנקים האחרים שהוזכרו לעיל,
הקהה ברצינות על ידי שימוש לרעה בכלי הנשק האלה,
עם זאת פרוס מצוין על ידי הצבא האדום.
הגרמנים יכולים לפיכך לפצות נחיתותם הטכנית,
תוך שימוש במומחיות הטקטית שלהם הרבה יותר גבוה,
כמו Panzers 4 אלה של הפאנצר 18ᵉ,
שהצליח להביס T-34 על ידי פנייה מסביב ומשך את עקבותיו,
להעלות את הצוות שלו לטיסה.
ברוב המקרים, T-34s ו-KVs הושמד על ידי רובי 88 מ"מ,
ובאמצעות ארטילריה.
אבל האמצעים האלה לא יכלו להסתיר ההתקדמות שהרוסים לקחו,
ואליו הגרמנים עכשיו היה צריך לענות.
באוגוסט קטע היטלר הצעדה על מוסקבה,
והזמין את קבוצת הפאנצר השנייה של קבוצת מרכז גודריאן,
לדחוף דרומה ולתמוך בקבוצת הדרום.
זה היה כדי להקיף ולהרוס את ריכוז חיילים סובייטים ב,
וסביב קייב, אבל דיוויזיית הפאנצר החלו להראות סימני חולשה.
מאז תחילת ספטמבר, יותר ממחצית טנקים עסקו בתחילת ברברוסה,
הושמד או שלא היו תקינים.
חוסר היכולת לתקן מכונות לשלוח אותם בחזרה לקרב,
נבע מלוגיסטיקה לקויה ברמת חלקי החילוף.
זה הוסיף סירובו של היטלר לעשות זאת להזמין מכונות חלופיות חדשות,
מעדיף לשמור אותם כדי להשפיע עליהם לחטיבת הפאנצר החדשה,
אשר נוצרו בגרמניה.
ב-8 ביולי הוא הסכים לשלוח 15 מטוסי פנצר 4 בחזית הרוסית.
בכל מקרה, הצומת של הפאנצרים של קלייסט וגודריאן ב-14 בספטמבר,
זה גם וגם קצה כיס קייב,
וגורלם של חמישה חיל הצבא הסובייטי.
665,000 רוסים מתו או נלכדו.
האגף של קבוצת החשיבה עכשיו ניקה,
היטלר נתן אור ירוק חידוש הצעדה למוסקבה.
אפילו כמו המבצע על קייב היה מכריע,
צפונה יותר, החיילים הגרמנים היו קרובים ללנינגרד.
לאחר טיול במדינות הבלטיות, חיל הפאנצר השני של הקבוצה הצפונית,
היו מוכנים לכבוש את העיר בסוף השבוע הראשון של ספטמבר.
היטלר החליט שהוא לא מתכוון להשקיע את זה,
אבל לשים אותו במצור.
ב-12 בספטמבר הגנרל ריינהרדט קיבל הוראה להסיג את חיל הפאנצר שלו,
לפרוס אותו מחדש במקום אחר.
החדשות זעזעו את הצוות, שלא הבין את ההחלטה הזו.
הפאנצרים של ריינהרדט היו לכיוון דרום,
עבור ההתכנסות לפני כיבוש סמולנסק.
הם היו צריכים להשתתף במבצע טייפון,
המתקפה הגדולה שכיוונה לקחת את מוסקבה,
ולהשלים את המערכה הרוסית לפני תחילת החורף.
הארטילריה הגרמנית הייתה במקום סביב לנינגרד,
לבצע מטח.
המצור יימשך מ-42 בספטמבר עד 43 בפברואר,
ולגרום למותם של מיליון וחצי של חיילים ואזרחים רוסים.
במהלך השבוע הראשון של מבצע טייפון, בסוף ספטמבר,
הכוחות הגרמניים עשו יותר 660,000 אסירים נוספים,
בשני הקרבות של ויאזמה ובריאנסק,
סוללת את הדרך למוסקבה.
נראה היה ששום דבר לא מפריע לגרמנים, למעט אולי,
הקושי של השטח.
מצפון ומרכז קו החזית, הגרמנים גילו שיערות עבותים,
היה מאט התקדמות הפאנצרים.
מזג האוויר החל להשתנות ומאמצע אוקטובר,
הלילה כבר היה 14:00.
מדרום תקפו הסובייטים בהמוניהם בפעם הראשונה,
עם מטוסי ה-T-34 שלהם וספגו מכות קשות לקבוצת הפאנצר של גודריאן,
ודיוויזיית הפאנצר הרביעית.
הם התחילו שוב חמישה ימים לאחר מכן ופאנזרים 4 עם פסים צרים,
ראו את תנועתם נבלמת ליד האדמה הרכה והבוצית הזו,
מה שבסופו של דבר עוצר את כל היחידות.
נלכדו בבוץ, המתינו הגרמנים תחילתו של קור החורף,
והרוסים, מנצלים את ההפוגה הזו, מוכן לקבל אותם.
המקדמה התחדשה ב-15 בנובמבר במזג אוויר בהיר וקפוא.
הפיקוד העליון של פון בוק, נראה כאן בחברת גודריאן,
תמיד קיווה מסוגל לכבוש את מוסקבה.
ב-1 בדצמבר, פון בוק שינה את דעתו ולא האמינו עוד שהניצחון אפשרי.
הטמפרטורות ירדו וגם לא גברים במדי הקיץ שלהם,
וגם לא המכונות ורכבי התמיכה שלהן לא היו מוכנים לקמפיין חורף.
החלה ההתנגדות של הסובייטים להתקשות בצורה ניכרת,
למרות הכל, ההתקדמות נמשכה.
כשהטמפרטורות ירדו,
מקרים של כוויות קור גברו באופן מדאיג,
הטנקים קפאו בלילה, התותחים כבר לא יכלו לירות,
המראות היו קפואים.
התברר כי הכוחות הגרמנים הגיעו לגבול שלהם.
למרות שצוותי הטנק האלה נראה שמח מול המצלמות,
תנאי החיים של דיוויזיית הפאנצר להתדרדר במהירות,
למרות מאמץ אחרון, התקווה לתפוס את מוסקבה נעלמת,
במיוחד כש המידע שהוכרז,
מאשר החיזוקים שמופיעים מלפנים העיר היו כוחות סיביר.
ב-3 בדצמבר, הגרמנים שיחקו את הקלף האחרון שלהם,
והסובייטים יצא להתקפה נגדית.
ב-15 בפברואר 1941, הטנקים וכלי רכב משוריינים אחרים של האפריקה,
תחת הפקודה של הגנרל ארווין רומל,
הגיע לאחרונה, הלך ברחובות טריפולי,
לפני שיוצאים שוב למדבר, בועטים הבריטים מקירנאיקה.
הכוח הקטן בפיקודו של רומל היה מורכב מחטיבת האור החמישית,
עם בקושי 150 טנקים, מתוכם 40 רק היו פנצר 3,
ועוד 40 מ- Panzer 4s.
הם היו דגמי D ו-E,
ששירתו בפנים של גדוד הפאנצר 5ᵉ ו-8ᵉ,
מצויד במיוחד בציוד טרופי,
כולל מסנן אוויר ורדיאטור גדול,
קבוע מעל בלוק המנוע ומוגן על ידי מיגון.
המלחמה של פשיטות ופשיטות נגד עמדה לעשות כלבת לאורך חופי צפון אפריקה,
עד 42 באוקטובר.
זו באמת הייתה מלחמה כלי רכב המבוססים על ניידות,
אלא היכולת לכאורה של רומל לשמור תמיד על היוזמה,
לא היה תלוי בכלל איכות השריון שלו.
ההבדל המהותי,
בין הכוחות בריטי וגרמני,
התגורר בעליונות שיטות טקטיות,
ביעילות של רובי נ"ט כמו גם בדרך,
שהגרמנים השתמשו באמצעים שלהם כל הזמן בשיתוף פעולה נשק משולב.
הדוגמה הטובה ביותר הייתה איך רומל פרס את תותחי הנ"ט שלו,
ותותחי הנ"מ שלו בקוטר 88 מ"מ יחד עם הטנקים שלו.
מה שהופיע לעתים קרובות כמסה לא מאורגן עם טנקים, מכוניות משוריינות,
כלי ארטילריה וגרירת חצי מסלול תותחים, הייתה למעשה מכונת מלחמה,
גמיש להפליא שהוביל מבצעי לוחמה מדבריים אופייניים.
האימון בשילוב הניסיון המותר את הרובים שיוכנסו לפעולה במהירות,
ולספק תמיכה לתקיפות משוריינות, אלא אם כן הפאנצרים ייפלו לאחור,
להשאיר את השדה פתוח תותחי נ"ט 50 מ"מ,
או ה-Flak והצינורות שלו בגודל 88 מ"מ עבור להפעיל שריון בריטי בגישה,
לפני שהשיקו את התגובה שלהם.
במהלך מבצע כזה, הפאנצר 4 לא הייתה תועלת מהותית.
הוא היה רק חלק נע בתוך המכלול.
עבור רומל, צפון אפריקה היה תיאטרון המבצעים,
שבו לבשה המלחמה את צורתה המודרנית ביותר.
אתה יכול לראות בתמונות האלה יחידות ממונעות,
שתעסוקתו במדבר שטוח ללא מכשולים,
הציעו אפשרויות חדשות.
כאן עקרונות המלחמה משוריין ממונע,
כפי שהיה להם לימדו לפני 1939,
יכול להיות מיושם במלואו וחשוב מכך, מפותח.
למרות פיקודו גרוע, המשוריין הבריטים נצפו בקפידה,
על ידי צוותי הפאנצר.
השריון הכבד של המטילדה יכול להיות חדרו לתותח הנ"מ בקוטר 88 מ"מ.
והוולנטיין, למרות שהוא חמוש קל, התברר כמטרה קשה וחמקמקה.
השרמנים, הצלבנים והמענקים,
הכל גרם לקשיים, אבל עד בואו של הנמר,
הטנק הגרמני החזק ביותר, נשאר הפאנצר 4 ספיישל.
המתקפה הגרמנית בקיץ 1942 בדרום רוסיה,
ראה את הפריסה של גדול מספר פנצר 4 F2,
חמוש בתותח 75 מ"מ KWK,
כולל חבית ארוכה בגודל 43.
זה האחרון הוזמן על ידי היטלר בנובמבר של השנה הקודמת,
כך שלפנצר 4 יש תותח חזק מספיק,
להשמיד KV ו-T-34 סובייטיים.
בהשוואה לדגם המקורי במהירות התחלתית נמוכה,
הקנה הארוך של ה-F2, הציג מהירות התחלה של 740 מטר שנייה,
לאפשר לראש הנפץ לחדור 82 מ"מ של מיגון,
מציע זווית של 30 מעלות.
במרץ 1942 עצר קרופ ייצור הפנצר 4,
כדי לאפשר את ההתקנה הכלים הדרושים,
לייצור רובים חדשים.
כשהחלה מתקפת הקיץ, רק 250 עותקים הופקו,
ואפילו אם היו כאלה נשלח לצפון אפריקה,
הכי נשאר לחזית מהמזרח, שם הם השלימו בצורה מבריקה,
הארסנל של דיוויזיית הפאנצר.
על כל פנים, העיתונים המצולמים של אותה תקופה,
המשיך להראות את הפאנצר 3,
בתור הטנק הנרחב ביותר, גם אם, בניגוד למראית עין,
הפנצר 4 היה כעת המכונה עם הפוטנציאל הגדול ביותר.
כשהפנצרים הצטלבו הערבה בסוף קיץ 42,
ההתקדמות הגרמנית הייתה מרוכזת בהתקדמות לעבר הקווקז,
לקחת את שדות הנפט ולמהר על הוולגה לכיוון סטלינגרד.
התנגדות סובייטית, חלשה בפנים המראה, אישר את היטלר,
בתפיסות המוקדמות שלו על רוסיה חסרת דם.
שלא כמו ב-1941, סטלין היה למדו לא להיות מוקפים,
על ידי עמודים גדולים של פנצרים.
כאשר חייליו נסוגו ככל שכוחות הציר התקדמו,
הוא הורה שפעם בסטלינגרד, הם מפסיקים לתת קרקע.
ההחלטה של היטלר לא לדבוק בה התוכנית המקורית שלו ולנתב את הרביעית,
צבא הפאנצר דרומה כדי לתקוף את רוסטוב, עלה לו בכיבוש העיר באמצע הקיץ.
עד שהוא יבין את הטעות שלו,
ומחזיר אלמנטים של הרביעי צבא הפאנצר לעבר סטלינגרד,
הסובייטים התבצרו והם היו מוכנים להילחם עד הסוף.
הארמייה הרביעית, עם השישית צבא פון פאולוס,
נלחם בפאתי העיר מאז תחילת אוגוסט,
והיו לו את כל הסיבות לחשוב שזה ייפול די בקלות.
אלמנטים של הפאנצר הרביעי צבא, במיוחד הפאנצרים 4 F2,
של דיוויזיית הפאנצר 24ᵉ,
נלחמו בשכונות מדרום לעיר.
בעוד ההתנגדות הסובייטית התקשה,
הגרמנים היו חייבים, לפי שטח הארץ,
להשתמש בכלי הרכב המשוריינים היקרים שלהם לתמוך בחיל רגלים בלחימה עירונית.
סוג של עימות שבו הסובייטים הפכו לאדונים,
ועבור אשר היו המרכבות לגמרי לא מתאים.
המאבק נמשך ללא הגבלת זמן במהלך הסתיו,
תחילתו של הכישלון הגרמני בסטלינגרד מתנשא באופק,
לאט לאט.
מאז הכיבוש, צרפת היה נבחר על ידי הגרמנים,
למנוחה וציוד מחדש של החלוקה שלהם בשובם מרוסיה.
כאן, אנו יכולים לראות את Panzer 4 G חדש לגמרי,
השייך לדיוויזיית ה-SS הראשונה ליבסטנדארטה אדולף היטלר.
בתוכניתו להרס מוחלט של הקבוצה הדרומית של הצבא הגרמני,
סטלין פתח בשורה של התקפות אחרות בעקבות כיתור צבא 6ᵉ.
בסוף ינואר סטלינגרד כבר הייתה רחוקה על גבו של הצבא האדום המתקדם,
ואף רפאים אפילו בשעותיו האחרונות,
הארמיה ה-6 של פון פאולוס עדיין קיבלה מונופול תשומת הלב של המטה הכללי הסובייטי,
ועיכבו חיילים שאחרת היו צריכים נפרסו עם אלה שהעמיסו,
להדוף את הגרמנים, יותר מערבה.
בפברואר, עמדת הגרמנים נראו אבודים.
כשהסובייטים דחפו אותם לאחור מעבר לקו שהם כבשו,
לפני השקת מתקפת 42.
כשחרקוב ננטש ואז שהנסיגה הגרמנית נמשכה,
היטלר טס למפקדה של פון מנשטיין לתבוע את ראשו.
הסובייטים נמצאים רק כמה ק"מ משם, הוא נכנע לטיעוני פון מנשטיין,
ונתן לו קארט בלאנש להוביל מתקפת נגד נגד חיילים רוסים,
אשר משתרע כעת על האזור הדרום מערבי שלהם בחזית.
חוד החנית של הכוח שלו היה אס אס פאנצר קורפ,
שכלל את גרנדייר הפאנצר 1ʳᵉ SS דיוויזיית ליבסטנדארטה אדולף היטלר,
דיוויזיית הפאנצר השנייה של ה-SS Das Reich,
והפנצר ה-SS השלישי חטיבת טוטנקופף.
שלוש דיוויזיות השריון של ה-SS חזר לרוסיה,
לאחר החלמה במצב בצרפת.
על ידי לימוד פריסה מחדש חיילים גרמנים וכלי הרכב המשוריינים שלהם,
הסובייטים בעלי הביטחון המוגזם פירשו את זה כהוכחה לנסיגה.
בבוקר ה-19 בפברואר, שיגר פון מנשטיין חיל הפאנצר של ה-SS לשלב הראשון,
של מתקפת הנגד שלה, ובכך לוקח הרוסים לגמרי לא מוכנים.
מבין התמונות הללו, השקרים המדהימים ביותר בשינוי החומרים המשמשים,
בתוך גדודי הטנקים, דיוויזיות השריון של SS,
שהעדיף הפאנצר 4 לפנצר 3.
הפאנצרים 3 האחרונים היו נבנה בפברואר 43,
מה שסימן את המעבר ל הפאנצר 4 כטנק קרבי,
בתוך הצבא גרמנית ו-Waffen-SS.
לסובייטים לקח זמן רב למדוד חשיבותה של מתקפת הנגד הגרמנית.
בין ה-4 ל-6 במרץ, חיילים גרמנים התארגנו מחדש ואז התחיל,
השלב השני מהסתערותם על חרקוב.
לאחר הפשרה מהירה שאיימה לעצור את ההתקפה,
חזרה של טמפרטורות נמוכות אפשרו להתקדמות להמשיך.
תותחי ה-80 מ"מ של הפלאק האוגדה עמדו מול הטורים הסובייטים,
שנפל אחורה על חרקוב.
אחר הצהריים של ה-10 במרץ, ה-SS עשה כניסתם לפרברי העיר.
קרבות קשים התרחשו במהלך ימים שלאחר מכן.
הסובייטים, לטובתם על סוג זה של קרקע, מוגן,
כל בית וכל רחוב,
משלמים מחיר כבד לתוקף הגרמני.
שימו לב לרצועות המיוחדות בשימוש על ידי פנזרים 4G אלה.
אחת מנקודות התורפה של הפנצר 4 ב- השלג נשאר בנטייתו להסתבך,
בגלל לחץ קרקע גבוה.
הרחבות המגדילות את רוחב המסלולים שימשו לפתרון בעיה זו.
הרחבות אלו מילאו את תפקידן היטב מועד לכישלונות רבים.
וזה לקח חמישה ימים של לחימה עזה חיילי SS כדי לכבוש סוף סוף את העיר,
החיילים הרוסים האחרונים שנותרו מוסתר במפעל הטרקטורים.
צעד נוסף צפונה, למעלה של חרקוב, מורשה לכבוש את בלגורוד.
אבל עם בוא ההפשרה, הכל הפעולות שלאחר מכן הופסקו,
לאחר הפלישה לצפון אפריקה על ידי בעלות הברית בנובמבר 42,
היטלר הורה על התגבור חיילים גרמנים,
נוכח על ראש הגשר בתוניסיה.
הכוחות הללו שהוכחשו לרומל כשהוא מאוים מאוד,
מערבה לכיוון תוניסיה,
ומי יכול היה להתהפך תוצאות הקרבות הקודמים,
שוגר על ראש הגשר, עם מספר גדול של טנקים,
של ארמיית הפאנצר החמישית.
הפאנצרים האלה שייכים לדיוויזיית הפאנצר 10ᵉ,
הועסקו במתקפה,
בשם מבצע "בריזת אביב",
ב-14 בפברואר, 43 נגד האמריקאים בסידי בוזיד.
הניצחון הגרמני היה זמני בלבד. ראש הגשר התוניסאי,
לא יכול היה להתמודד לעליונות בעלות הברית.
גם בים וגם באוויר.
ובמאי, התפקיד הזה קרס.
לאחר מינויו על ידי היטלר בפברואר 43 כמפקח כללי של צבא השריון,
עם הוראות לשיפוץ לגמרי כוחות השריון הגרמניים,
הדאגה הראשונה של הגנרל היינץ גודריאן היה לשים קץ,
לרעיון שהעלו קצינים מסוימים בכירים, לא מעודכנים,
אבל בכל זאת משפיע, לעצור כל ייצור של הפנצר 4,
לטובת הנמר והפנתר.
החלטה כזו, לו הייתה מבוצעת, היה מסמן את אובדן הצבא הגרמני.
בתחילת 43, הפאנצר 4 נשאר היחיד טנק נבדק ועדיין מיוצר בגרמניה,
והמועמד היחיד להיות טנק הקרב של פנצרוואפה.
הוא גם ביקש שההפקה של הפאנצר 4 גדל ב-44-45,
על מנת להבטיח את הרחבת הנשק שריון בתוך הוורמאכט.
הוא נעזר בפנים המשמעות הזאת מאת אלברט שפיר,
שר החימוש של הרייך וייצור נשק מלחמה,
שהואשם על ידי היטלר בינואר 43, כדי להגדיל,
ייצור טנקים, בין אם זה לרעת ענפים אחרים של תעשיית הנשק.
שפר עבד מאז שלו מועמדות של השנה הקודמת,
לגייס את הכלכלה הגרמנית ולהגדיל משמעותית,
ייצור נשק.
פגישות תכופות, כמו אלה שמוצגים כאן,
היו אחד האמצעים שבהם השתמש להעביר את המטרות והעדיפויות שלה.
המשימה שלו לא נעשתה קלה יותר לפי האופי הביזנטי של המערכת הנאצית.
דמויות ייצור של פנצר 4 יכול לתת מושג על ההתקדמות שנעשתה.
אמנם רק 31 עותקים הופק בינואר 41,
שנה לאחר מכן, הייצור כבר לא היה הגיעו רק 58 עותקים חודשיים.
אבל בינואר 43, החברות...
כמו גם קרופ גרוסון, יוזם התוכנית,
דחף את ההפקה 163 עותקים בחודש.
וביוני, מיד לפני המתקפה מקורסק עלה ל-272 טנקים.
הקצב המשיך לעלות והגיע לשיאו המקסימלי בפברואר 45,
שבו נותרו 485 עותקים קווי ייצור.
באפריל 43, הפאנצר 4 H הראשון עזב את המפעל.
זה היה הדגם שיוצר במספר הגדול ביותר, עם סך של 3774 יחידות שנבנו,
בין שחרורו לבין הזמן שהיה הוחלף בדגם J ביוני 44.
למרות שהיה משוריין כבד והיה לו עבר שינויים רבים אחרים,
התכונה הברורה ביותר שלו היה שורזן שלו,
חצאיות משוריינות שנועדו לתת לו הגנה קבועה,
נגד רובי נ"ט סובייטים ובזוקות בעלות הברית.
חצאיות הצד האלה של חמישה מ"מ היה צריך לעוות ולשנות את הזווית,
מתקפת קליע עבור להפחית את יכולת החדירה שלהם.
בעוד החצאיות התאימו לצריח תוקנה, בני הזוג שורצנים נוכחים,
בצדי המכונה היו ניתנים להסרה.
למרות הקרב על קורסק פחות ידוע מזה של סטלינגרד,
זה מסמל בעיני הציבור פריסת טנק הנמר הגרמני.
במיתולוגיה הסובייטית, הכותרת "טיגריסים בוערים",
הפך לסמל אמיתי של התבוסה הגרמנית,
במהלך הגדול האחרון שלהם מתקפה בחזית המזרחית.
נעשו מאמצים על ידי הגרמנים לפרוס,
2700 טנקים ותותחי סער,
בניסיונם האחרון להרוס הצבא האדום בקורסק ביולי 43.
כמעט חמישית מכלל המשוריינים זמינים ב-30 ביוני היו נוכחים,
כולל Panzer 4s קבוצות מרכז ודרום.
ה-680 Panzers 4 כלל מספר מספר Pz 4 המקורי ששרד,
אלא את עיקר החיילים היה מצויד בדגמי F2,
דגמי J מוקדמים עם תותח N-43,
ומאוחר יותר דגמים חמושים של ה-N-48.
כמעט כל הפאנזרים 3, כל הגרסאות מבולבל, השתתף בהתקפה.
מה שלא מנע מקורסק להיות השיר של ברבור הפנצר 3 כטנק קרבי,
מאז שהוא כבר לא היה מיוצר מאז יוני 1943,
וכי ההפסדים הכבדים תועד על ידי הטנק הזה,
בסופו של דבר הפך אותו לחסר תועלת.
הפאנצר 4 הרבים התערבו במבצע מצודה,
סימן את הופעתו, לא כרכב תמיכה,
אלא בתור טנק ראשי של הלחימה של דיוויזיית הפאנצר.
עם שיעורי ההפסדים המדאיגים שספגו במיוחד על ידי הפאנצרים 4 בקורסק,
גודריאן הבחין כי יחידות השריון זה עשו כל כך הרבה מאמצים להצטייד,
בכל זאת ספגו אבדות כבדות גם בגברים וגם בחומרים,
ויישאר בלתי זמין לתקופה ארוכה.
קורסק נותרה נחשבת על ידי הסובייטים כ הקרב ששבר את הכליות,
פנצרוואפה בחזית המזרחית.
תוצאה של מבצע המצודה, דיוויזיית הפאנצר, פחתה בהרבה,
נאלץ להתמודד עם צבא אדום מי מצא צבעים,
ועכשיו לצאת למתקפה.
ברצף זה, הפנצר 4 של דיוויזיית האס אס דאס רייך,
לנקוט בפעולה נגד מתקפה סובייטית,
במטרה לקחת את התפקיד גרמנים מדרום לחארקוב.
בעוד הצלחת הוורמאכט נותן לו הפוגה זמנית,
עם זאת, הוא אינו משקף את המאזן גלובלי ומסוף הקיץ 43,
הגרמנים נסוגו.
בנסיבות אלה, עבודתו של צוותי תחזוקה של סדנאות,
מקבל חשיבות גדולה יותר.
בשלב זה הגרמנים הייתה מערכת יעילה,
להחזיר משדה הקרב טנקים שניזוקו בקרב.
על התמונות האלה, אנחנו רואים חצי מסלול של 18 טון,
מצויד במנוף של שישה טון.
זה מאפשר לבצע תיקונים ללא צורך לשלוח את המכונות הפגומות לגרמניה.
הרכיבו מחדש את הצריח על השלדה,
צריך לשים לב לנזק עוברת הטבעת שלו,
ומנגנון הסיבוב.
תקריב זה של אחד מ-8 חלוקי הנחל לדרוך על תחתית הגוף,
מאפשר לך לצפות בהשעיה במעיין האליפטי של הפאנצר 4.
הנזק הרב שנגרם למכרה החלפה, פעולה שגרתית,
בתוך היחידות הקיימות ברוסיה, בצפון אפריקה.
המיקום החיצוני של הרכבת מיסב אפשר גישה נוחה,
כאשר היה צורך בתיקון.
לפני מסמרות הגוף והצינורות קירור בלוק מנוע,
הם הניחו שכבה צבע צהוב כהה,
משמש כבסיס לכולם הפאנצרים מ-43 בפברואר.
התרשים כאן די מבלבל.
הטנק מציג חיה שבה הירוק זית ונוספו חום אדמדם.
בסוף הקיץ, בתחילת סתיו 43', הפאנצרים 4 היו מאורסים,
בלחימה עזה במהלך הנסיגה מערבה, מעבר לדנייפר.
אפשר בשלב זה להבחין באמצע הפאנצר 4,
ניחן ב-Schürzens, ניצולים ותיקים עדיין חמוש באקדח 75 מ"מ,
ועדיין משמש כמיכל תמיכה.
שלא כמו המנהיג שלהם, הטייסים של פנצר הועלו רק לעתים רחוקות.
אבל ב-43 בספטמבר, ****,
Hunter Char Fury של השני דיוויזיית הפאנצר של ה-SS Das Reich,
הפך לאביר הצלב של ברזל על האומץ המדהים שלו.
לאחר השמדת שלושה מטוסי T-34, כלי השיט שלו נפגעה.
למרות שמפקד הטנק שלו הורה הצוות לפנות את הטנק.
הוא נשאר ותחת אש, הבין תיקון מאולתר בהגה,
וכבה את המכונה שוב.
תוך חצי שעה הפאנצר שלו 4-G גרם ל-7 אבדות בקרב הטנקים הרוסים.
צולם על ידי צלם דרך מבט הטייס, פנצר 4-H מוסווה בקפידה,
השייך לדיוויזיית הפאנצר השנייה,
נע לאט להפעיל T-34,
שבקרוב נראה על האש.
הערבה היא מקום חם והטמפרטורות הגבוהות בקיץ,
אינם הטובים ביותר תנאים לנראות.
אופטיקה גרמנית איכותית ביותר ומתוחכם יותר מזה של הצבא האדום,
נותן מפקדי טנקים גרמנים יתרון בזריקה ראשונה.
עד הצגת דגם 85 בתחילת 44,
ל-T-34, למרות איכויותיו, היו צריח שמכיל 2 גברים,
ומפקד הטנק היה גם המטען.
משימה כפולה זו הצטמצמה יעילות הלחימה שלו.
עם צריח שמכיל 3 אנשים, הפאנצר 4 היה מבצעי יותר,
ועומס עבודה עבור כל אדם מופץ טוב יותר.
בסתיו, הוורמאכט בחזית המזרחית העביר שטח ענק לצבא האדום.
ובחודשים שלאחר מכן הקרב על קורסק,
היא יכלה לקוות ללא הפוגה בזמן ההמתנה, מלבד החורף, התקפות סובייטיות חדשות.
מיד לאחר מינויו לתפקיד אלוף הפיקוד ביוון,
מרשל ארווין רומל טס לסלוניקי 5 ביולי 1943 כדי לבדוק את ההגנות שלה.
היטלר לקח את הפיתיון של בעלות הברית. הם הצליחו לגרום לו להאמין,
שהם התכוונו לעשות נחיתות,
והיטלר פרס את הראשון דיוויזיית הפאנצר בתגבור בארץ.
כוונת בעלות הברית הייתה להביא את היטלר לפזר את כוחותיו מחוץ לאיטליה,
איפה הנחיתה האמיתית היה צריך להתקיים.
Panzers 4 גלוי בזה הרצף הם כולם דגמי G,
סוף הייצור וכולם מכוסה בשכבה של צהוב כהה.
לכל אחד יש 6 פתחי עשן קיים כסטנדרט בדגם זה,
זה לא מפתיע שהצוותים נהנה ללכת לים.
עם טמפרטורות בחוץ בסביבות 32 מעלות,
פנים הטנק הפך להיות אמיתי תנור מעל 37 מעלות,
עבור 5 אנשי הצוות.
נניח כניעתה של איטליה היה רק עניין של זמן,
היטלר השאיר הוראות עבור הכיבוש של המדינה.
לאחר ההכרזה ב-8 בספטמבר, הסיסמה של Axe הועבר למרשלים רומל וקסל רינג,
שפרס כוחות בצפון איטליה דרך מעבר ברנר וקו הרכבת.
היומנים המצולמים העלו כי התקדמות הצבא והאס אס באיטליה,
נתמכו על ידי התושבים,
משמעות הגעתה של המוני חיילים גרמנים שאיטליה הפכה לאולם מבצעים,
בזמן שהגרמנים רצו להדוף את נחיתות בעלות הברית,
והתקדמותם בחצי האי.
למרות שהיטלר התכוון במקור להעביר את כל חיל הפאנצר של האס אס,
באיטליה אחרי קורסק,
המצב הרעוע מאוד ברוסיה אפשר רק כדי לפרוס מחדש את ה-Leibstandarte.
שמגיע למילאנו, שם נוכחות הפאנצרים 4 האלה היו יותר מהדרוש,
לשמור על נאמנות המקומיים לעניין הפשיסטי.
איטליה לא הייתה מדינה שהגיאוגרפיה שלה היה תורם לקרבות טנקים.
לכן, מספר דיוויזיית הפאנצר הפרוס שם עמד להשתנות רק מאחד לשלוש.
רובי סער ומתנייע היו הרבה יותר מועילים
וניצל טוב יותר את השטח ממודר מאיטליה.
Panzer 4-H אלה שייכים ל-15ᵉ דיוויזיית הפאנצר עסקה בחצי האי.
ברוסיה, הלחימה האלימה מאוד נמשך כל החורף.
משאבים סובייטים היו כאלה שהצבא האדום יכול עכשיו,
להמשיך את ההתקפה שלה תנאים כלשהם.
הפאנצרים 4 האלה לוקחים חלק באירוע אלים עימות עם קבוצת הצפון,
בסוף החורף 43-44.
זה היה השלג העמוק של החורף הרוסי ו הקלות שבה טנקים גרמניים,
תקוע בגלל מהזחלים הצרים שלהם,
מה שהוביל לפיתוח ה****, נראה כאן על פנצר 4-G.
בשיתוף עם יחידת רובי סער,
הפאנצר 4 פותחים באש מרחוק של לחימה על גורם מוביל סובייטי.
צופה מציין כאן עמדת ארטילריה,
שממנו סוללת רובים 150 מ"מ פתחו באש על רוסים.
אסונות צבאיים ורעים חדשות החזית המזרחית,
במהלך החורף של 43-44 רק כמה תמונות נורו בגלל תעמולה.
ברגע שהושג ניצחון, היא עלתה לכותרות.
זה היה המקרה כשהצלמים סיקרו ההסתערות המשוריינת שאפשרה לקחת את קובל,
בצפון אוקראינה,
בעוד קבוצה בפיקודו של ה-SS gruppenführer, הרברט גיל,
שם היה מוקף על ידי הסובייטים באמצע מרץ 44.
אמנם ניתוק פנתר קטן של דיוויזיית הוויקינגים של ה-SS,
מצליח לפרוץ כדי לחזק החטים כמה ימים לפני,
ההתקפה העיקרית לא התרחשה לפני תחילת אפריל.
המרכיבים של דיוויזיית הפאנצר 4ᵉ, בהזמנת אוברסט הופמן,
ויחידות ה-SS של ויקינג,
פרץ את העיר פנימה עוברים בכביש שמגיע מברסט-ליטובסק.
בין הטנקים הסובייטיים ההרוסים נמצאים למצוא הרבה שרמן M4 A2,
נרכש באמצעות הלוואות-חכירה,
המופיעים לעתים קרובות יותר ויותר על תמונות שצולמו על ידי הגרמנים מאז 1944.
קבוצות שריון המורכבות מטנקים ומונע מיחידות מעורבות,
היו פתרון בשימוש תכוף עבור להגיב למקריות של החזית המזרחית,
היכן שהסובייטים תקפו את הקווים של אספקה מתוחה יותר ויותר מהגרמנים.
פעולות כאלה לא יכלו להיות מבוצע רק על ידי כוחות ניידים.
פעולות אלו אפשרו להוכיח זאת למרות העליונות החומרית הגורפת של הצבא האדום,
הטנקיסטים הגרמנים נותרו אדונים בשימוש ב- Panzes,
וזה היה נכון עד נפילת גרמניה.
הצרות של הצבא ההונגרי רק שיחקו כבר לא תפקיד בחזית המזרחית,
מתחילת 44.
פעילותם נותרה מוגבלת לעורף למרות שתחת פיקוד גרמני.
בכל אופן, התעמולה של גבלס,
המשיכו לתאר את שיתוף הפעולה שלהם כ קרוב ומבוסס על אותה מחויבות,
במסע הצלב האנטי-בולשביקי.
כשההזדמנות הופיעה,
הוא צילם דוגמאות עבור הגרמנים.
כמו כאן שומרים על יחידה של פנצר 4,
מה שאפשר לכבד בצלב לגהץ שני קצינים הונגרים.
הפאנצרים 4 הם האחרונים H דגמים ונושאים את המכשיר,
נגד מוקשים מגנטיים ידועים בשם צימרית.
כאילו כדי לעמוד בציפיות גרמניה מהפלישה הבלתי נמנעת של בעלות הברית,
באירופה בתחילת קיץ 1944,
הציבור הגרמני הורעף בתיאורים פרטים על ההגנות של החומה האטלנטית,
והכוחות התאגדו מחדש בצרפת על מנת להדוף אותם.
רוב ההגנות הקבועות מחסה סוללות ארטילריה כבדות,
בנוסף להיותם מרשימים, היו ממוקם לאורך Pas-de-Calais,
ובגזרת צבא 15ᵉ אשר התרחב מבלגיה ועד לסום,
שם קצינים גרמנים בכירים ציפה לנחיתה.
בוצעה פעולת דיסאינפורמציה בצורה מופתית של בעלות הברית,
חיזק את הגרמנים ברעיון הזה בזמן לאורך כל החודשים יוני ויולי,
והוביל אותם להאמין שהנחיתה בנורמנדי היה רק הקדמה,
לנחיתות העיקריות שיהיו ואז למקם באזור זה.
במהלך תוכנית הבנייה שלו הגנות החוף,
רומל הרחיק לכת ופתח את הדייקים להציף את הפולדרים ההולנדים.
שריון גרמני היה שוב המפתח,
כדי להתמודד עם נחיתות בעלות הברית.
ב-1 ביוני, לא פחות מ-700 פנצר 4 התמקמו בצרפת.
יחידות טנק, כמו גם חיל הרגלים,
מאומן לפני התקיפה בן ברית ניתן,
כרוך יכולות הלחימה שלהם.
אבל המשאבים הזמינים הגרמנים היו מפוזרים מדי,
ובמקרים רבים היו ממוקם במקום הלא נכון.
הצלמים היו בשורה הראשונה לצלם את מרשל גרד פון רונדשטדט,
כאשר הוא בדק 12: דיוויזיית הפאנצר של ה-SS Hitlerjugend,
חדש שנוצר, אומן ומצויד לפני יום הירידה.
בנוסף ל-48 הפנתרים שלו, ההיטלריוג'נד יישר לא פחות מ-91 פנצ'רים 4,
ובימים שלאחר מכן היא הלכה לבנות מוניטין מוצק,
בתוך הוואפן-SS.
שאלת השימוש הטוב ביותר בפאנזרים פילוג מול הפלישה הקרובה,
גרם לסערה גדולה בשד של הפיקוד העליון הגרמני.
רומל היה בעד לתת הפאנצרים מספיק קדימה,
להיות מסוגל לתקוף את בעלות הברית בהקדם שהם היו נוגעים.
מאמין שלפי נסיונות קודמים,
אלא אם כן הוא נעצר בתוך 24 שעות,
נחיתות בעלי ברית יצליחו.
המציאות של עליונות חיל האוויר של בעלות הברית,
הפך את האסטרטגיה של **** למיושנת,
מפקד על קבוצת השריון המערבית,
שרצה לתת לבעלות הברית לנחות לרסק את כוחותיהם,
במורד ראש הגשר.
הדילמה עדיין לא הייתה פתורה אז לשם יצאו כוחות בעלות הברית.
כאשר סוף סוף הנחיתה התרחש ב-6 ביוני 1944,
כוחות גרמנים היו מוריד לחלוטין.
עם רומל, יצא לחופשה, כל תקווה של פריסה מהירה של דיוויזיית הפאנצר,
לתקוף את חופי הנחיתה בהם השעות שלאחר מכן הצטמצמו לכלום.
לאחר מתקפת הנגד השווא של דיוויזיית הפאנצר ה-21 ב-6 ביוני,
רק למחרת ה דיוויזיית הפאנצר של SS 12 הגיעה למקום,
וכי התקפה נחושה שוגר על ידי הגרמנים.
רק גדוד הפאנצר 4 הגיע בקאן בלילה של 6 עד 7,
גדוד הפנתרים שהיה עוכב על ידי מטוסי בעלות הברית.
בכל זאת, ההחלטה נלקח להתקפה.
הפקודות שנתן האלוף של החלוקה היו די ברורים.
גדוד הפאנצר K היה אמור לפגוע האויב לאורך קו הרכבת,
בין קאן ללוק-סור-מר,
ולדחוף אותו בחזרה אל הים.
התקיפה תוכננה בשעה 16:00, הגרמנים נדהמו,
בהקדמת השלישי הדיוויזיה הקנדית לכיוון קאן,
לאן הם היו צריכים לקחת ולהחזיק את שדה התעופה.
4 פאנצרים 4 בסיור היו יורט על ידי שרמנס,
ושלושה מהם במהירות להוציא מכלל פעולה.
בינתיים, מקס וונשה,
הושק מיד כל הטנקים האלה תוקפים.
התמונות המוצגות כאן צולמו במאבק שלאחר מכן,
ונחשב בין התמונות הטובות ביותר של הפאנצר 4 בפעולה,
בסוף המלחמה.
50 מטוסי פנצר 4 פרוסים במהלך ההתקפה הזו,
המצלמה רק עוקבת אחרי הפעולה של חברת 5ᵉ ו-6ᵉ,
שאיגפו את הקנדים.
בעוד חברת 6ᵉ השמיד יותר מעשרה טנקים,
היא גם איבדה חמישה מהפנצר 4 שלה תחת אש קנדית.
הפאנצרים של פלוגה ו' רדפו ההתקדמות שלהם בשטח,
אך הותקפו על ידי שורה של תותח נ"ט קנדי 6 פאונד ארב.
היו חמישה מטוסי פנצר 4 מושפע ונהרס.
בסופו של יום, המאזן 14 מטוסי פנצר 4 אבדו,
עבור 27 טנקים קנדיים שנהרסו.
למרות שתמונות אלו מלוות בא מוזיקה נלהבת וניצחת,
כלומר הגיע ה-SS הצעיר להשיג ניצחון גדול,
למעשה, האפשרות של הגרמנים לעשות זאת להרוס את עמדות בעלות הברית עפו משם.
מתקפת ההיטלריוגנד נמשכה עד רדת הלילה.
7 ביוני היה היום הראשון של הלחימה במה יהפכו לחודשיים של עימותים אלימים,
שבסופה החלוקה יפסיק להתקיים.
היציאה, ב-25 באוגוסט של החטיבה הראה שרק עשר מרכבות,
שרד במערכה בנורמנדי.
תמונות של פנצר 4 בפעולה במהלך הקרב על נורמנדי הם נדירים.
מה שמפתיע עבור הטנק הגרמנית הנפוצה ביותר.
מעט מאוד פאנצרים שרדו במערכה בנורמנדי.
ההפסדים החשובים של פנצר 4 על החזית המזרחית והמערבית בסוף 44,
הביא לנפילה מסיבית על מוכנות הלחימה שלהם.
ניתן לראות זאת במיוחד לפי הקטנות שלהם מספר במהלך קרב הבליטה.
למרות שהיטלר הורה על הכנת הנשק המשוריין למבצע ערפל סתיו,
רק 259 עותקים היו זמינים,
מתוך כוח כולל של 2750 טנקים ותותחי סער שעסקו במתקפה.
גם אם 1110 Panzers 4 היה נבנה בין אוקטובר לדצמבר,
הייצור של הטנקים היו עד 700 מכונות בחודש,
בשלב זה של המלחמה.
הפנצר 4 לא היה רק המכונה המשומשת ביותר,
אבל הוא גם היה הפגיעים ביותר.
שני הגורמים האלה הם הכי הרבה הסבר הגיוני לירידה היחסית,
הזמינות של הפנצר 4.
עד סוף קיץ 44, הצבא האדום הרס למעשה את הקבוצה המרכזית,
והגיעו לגבול פולין.
הפאנזרים האלה 4, מיושרים לאורך הכביש, מייצרים כאן תנועה להיכנס למגע עם האויב.
כאשר מתנהל קרב, טנקים הסובייטים הושמדו על ידי הרובים של הפאנצר 4,
הם בעיקר שרמנים מהשאלה-חכירה.
אחד הניגודים המדהימים ביותר בין המלחמה במזרח,
וזה הוביל למערב, טמון בתפקיד התעופה,
הרבה פחות חשוב בראשון רק בשני.
מידע ציבורי הגרמנים הראו,
נסיעה מהירה ברכבת יחידות קרביות בחזית המזרחית,
עובר ממגזר אחד מסוכן לאחר.
מה שלא היה אפשרי בחזית המערבית.
היעדר כיסוי לפאנצרים,
התכוון שהאיום העיקרי יחידות שריון גרמניות
לא הגיע מחיל האוויר הסובייטי, אבל ממספר המרכבות האינסופי,
שנראה היה שהרוסים מסוגלים לפרוס.
הרצף הזה בפרוסיה מזרחית בסוף 1944,
מציג את הדגמים העדכניים ביותר של פנצר 4 בפעולה.
השינויים הכי ברורים: מערכת פליטה חדשה,
ושימוש בחוט במקום ממתכת סטנדרטית Schürzen.
הפאנצרים 4 נלחמו אפוא נגד הצבא אדום עד לכניעתה של גרמניה,
במאי 1945.
אנו רואים בתמונות האחרונות שצולמו על ידי תעמולה גרמנית,
קבוצה קרבית הכוללת לפחות פנצר 4 אחד.
ההיסטוריה של הפאנצר 4 בקרב, הטנק היחיד שנותר בייצור,
לאורך כל משך הזמן של מלחמת העולם השנייה,
לא הסתיים אולם איתה.
הפגז האחרון שנורה על ידי פנצר 4,
היה של פנצר 4 בצבעים סוריים,
נגד מתקני צה"ל על רמת הגולן בשנות ה-60.
העמדה האחרונה שלהם נקבע ביוני 67,
כשישראל הסתערה על ההר ולכד את מרכבותיו.
חלקם הוחזקו שם בעדות,
את 7350 העותקים של פנצר 4 בנוי,
כל הגרסאות משולבות בין 1938 ל-1945.