5 juni 1944, 21.30.
13 348 man från två divisioner amerikanska fallskärmsjägare,
82:a och 101:a luftburna, gör sig redo att klättra
i nästan 1000 enheter vem kommer att släppa dem på Normandie.
Fram till dess hade ingen vågat sjösätta en luftburen operation
av denna skala.
Dessa fallskärmsjägare kommer att utgöra
den första vågen av den amerikanska landningen.
Deras uppdrag, att säkra den högra flanken av landattacken, öppna vägarna
så att infanteristerna kan tränga in snabbt
inåt landet, håll vägskälet till varje pris,
broar och vägar inom sektorn, förstöra fiendens försvar
och möta oddsen tyska motattacker.
Den allierade generalstaben förväntar sig stora förluster.
Vissa prognoser tillkännager att 75 % av fallskärmsjägare kommer att falla i strid.
Och de är inte långt från målet.
Operationen är två fingrar bort att vara ett beklagligt fiasko.
Men på kvällen den 6 juni, fallskärmsjägare från 82:a och 101:a Airborne
har nått att slutföra de flesta uppdrag
som hade anförtrotts dem.
Trots det dåliga vädret, släpp fel,
förödelsen tyska luftvärnskanoner,
kraschar och drunkningar i kärren,
de lyckades bana väg till trupperna landat på Utah Beach.
Vilka var dessa män? varav de flesta togs i drift
för första gången?
Hur lyckades de denna galna bedrift?
Varför misslyckades tyskarna? att stoppa deras attack?
Journalist och historiker,
Jag ville veta det exakta bidraget
amerikanska fallskärmsjägare vid landstigningen i Normandie.
Jag har gått över tiden.
Jag samlade in vittnesbörd.
Killen gömde sig där och när han såg oss sa han:
"Jag trodde inte att jag skulle klara det."
Jag samlade ledtrådar.
Det är navkapseln på bilen av General Falley.
Levande historia entusiaster
återskapat åt mig stridsförhållandena.
För att förstå följde jag med på marken aktiva displayer
av andra utländska regementet fallskärmsjägare från Calvi.
Dessa stora åtgärder stanna för oss
lite av myten och den högsta gralen som vi skulle vilja reproducera.
Bortom myterna och legenderna,
Jag försökte tyda denna ganska dåligt kända fas
av de allierade landningarna i Normandie.
Det är där, mellan dungar och kärr, att de amerikanska fallskärmsjägarna
skrev en av de vackraste sidorna om de luftburna truppernas historia.
Trots alla faror, och under förhållanden
ofta skrämmande, dessa exceptionella soldater
spelat en väsentlig roll i framgången med landningen.
De kommer för alltid att vara det segeränglarna.
6 juni 1944, Omaha Beach.
Klockan 06:35, den första amerikanska anfallsvågen
kommer att dyka upp här.
Ett av de fem målen av Operation Neptunus,
anläggningens kodnamn av ett brohuvud
vid Normandies kuster.
Britterna och kanadensarna kommer att lägga till på tre stränder
öster om enheten.
Kodnamnet Gold, Juno och Sword.
Amerikanerna kommer att inleda attacken av de två stränderna
den västligaste, Utah och Omaha.
I Omaha kommer det att bli ett helvete.
90 % av männen i den första vågen kommer att dödas eller skadas.
De av följande vågor kommer att vara strandsatt på stranden,
tagna av tyskar vars försvar
kommer inte att ha påbörjats genom bombningar.
Situationen för de landsatta trupperna är så katastrofalt
att det allierades överkommando kommer till och med överväga att få dem ombord igen,
tar därmed risken för att få hela operationen att misslyckas.
I slutet av dagen, resultaten kommer att bli överväldigande.
Av de 35 000 män som landade,
nästan 5 000 kommer att ha dödats, skadad eller saknad.
Omaha kommer att få ett smeknamn "Bloody Omaha", Bloody Omaha,
blir en av de viktigaste symbolerna av den amerikanska landningen
vid Frankrikes kuster.
Legenden skulle vilja att operationerna i Utah,
den andra stranden i den amerikanska sektorn,
gick så bra att de skulle ha räddat landningen.
General Bradley, befäl över den första amerikanska armén,
till och med våga tala hälsopromenad i Utah.
Régis Giard är en franska specialister
av slaget vid Normandie.
Han går på marken och letar arkiv i över 20 år.
Hej Regis. -Hej, Serge.
Vi är i Omaha här.
Den 6 juni 1944 landstigningen går väldigt, väldigt dåligt.
Den första vågen blir hackad på stranden.
Det gick bättre på Utah Beach. Hur kan vi förklara det?
Kanske genom att säga till dig själv att den första vågen
hände inte vid 06:30. som här i Omaha,
utan snarare på natten, inåt landet, även i kärr.
Denna första våg, är det fallskärmsjägare?
Ja, även om strandområdena mellan Omaha och Utah är olika,
försvaret är annorlunda, marken också.
Vi har inte samma försvar inte heller samma land.
Men den grundläggande skillnaden mellan Utah och Omaha,
är att i Utah har vi en komponent luftburen styrka på 13 500 fallskärmsjägare.
Så om vi överväger denna vertikala omslag
i militära termer, denna kraft kommer från himlen
som den första vågen av överfall, äntligen, på Utah Beach,
vi får nästan samma resultat än Omaha när det gäller förlust.
Varför inte skicka fallskärmsjägare bakom Omaha?
Det är en fråga huvudsakligen medium.
Framsidan av Neptunus planet, det är en kustsektor på 80 kilometer
och vi kan inte placera fallskärmsjägare där.
Det fanns inte tillräckligt med fallskärmsjägare och flygplan för att transportera dem.
Fallskärmsjägare skickades ut på mycket strategiska punkter.
Vi har fallskärmsjägare i båda ändarna av brohuvudet,
där hon är mest sårbara för motangrepp.
I den engelska sektorn, detta är den sjätte Airborne
vem ska hoppa norr om Caen, och i den amerikanska sektorn,
det är två divisioner 82ᵉ och 101:a bakom Utah Beach.
13 500 fallskärmsjägare, det är fortfarande många fallskärmshoppare.
Hur många plan är det?
Det är 800 plan för fallskärmsjägare, för droppar natten 5-6 juni.
Det är hundra plan på morgonen och cirka 200 plan på kvällen,
att bogsera och ta med huvudet förstärkningar i män och utrustning.
Det betyder att det fanns en fallskärmsoperation
och sedan en luftburen operation.
Huvudoperationen är releasen av sex fallskärmsregementen.
Och så kommer det en våg av förstärkning kl. 04.00 med segelflygplan
och en våg på kvällen klockan 21.00. även med segelflygplan.
Vi fick vänta länge
före de allierade bestämmer sig för att hoppa fallskärm över män
några timmar före landning.
Och av goda skäl,
tidigare luftburna operationer 1942 och 1943
i Nordafrika och Sicilien, gick inte bra.
Särskilt i Italien, 3 400 fallskärmsjägare från 82:a Airborne
var utspridda över ett område på 80 kilometer i diameter.
Hoppen gjordes mitt på ljusa dagen,
vad som gjorde män särskilt sårbara.
Av de 144 brittiska segelflygplanen,
70 är förlorade, förstördes av det tyska DCA,
offer för haverier eller skadade till sjöss.
Om general Eisenhower stödjer verksamheten,
några medlemmar av den allierade generalstaben
är fortfarande mycket ovilliga.
Om det första överfallet är baserat om frisläppandet av fallskärmsjägare,
en förstärkning av 4000 infanterister kommer att lufttransporteras med segelflygplan
som kan ta direkt grupperade på marken män och utrustning.
Dessa enheter är av två typer.
Horsa segelflygplan, Brittisk design,
tillverkades i 3800 exemplar mellan 1942 och 1945.
Det mesta av hans cell är gjord av dukbeklädd plywood.
Om den går sönder på marken, skärvorna är vassa och farliga.
Med en kapacitet 25 utrustade män eller två jeepar,
eller en jeep och en 57 mm pansarvärnskanon,
det är en tung enhet som kräver klara landningsområden.
För lossning, dess flygkropp separeras i två delar.
Men Horsa verkar mindre lämplig än den amerikanska modellen
för nattlandningar på landsbygden i Normandie.
CG-4 eller Waco, lättare och mer lätthanterlig,
men lika robust med sin stålrörskonstruktion,
tillverkades i 14 000 exemplar av 16 olika företag
mellan 1942 och 1945.
Lämplig för infanteritransport som artilleristödenheter
eller geni, den kan bära 13 utrustade soldater
eller en 75 mm haubits eller en lätt bulldozer.
Till skillnad från Horsa, WACO är utrustad
en ledad lutande näsa, precis bakom sittbrunnen.
Idag, liksom 1944, lufttransport av utrustning
förblir väsentligt.
Vi måste leverera så snabbt som möjligt och under bästa förhållanden
till de fallskärmshoppade männen, nödvändiga medel
till den jämna löpningen av sin markverksamhet.
Ett högst delikat ingripande.
Det är den typen av fallskärm vilket hände redan åren 40-44
vid tidpunkten för landningen.
Exakt.
Vi använde ofta släppa små paket,
laster på 50 till 225 kilo.
Och där, idag, kan man släppa väldigt stora?
Den väldigt stora, vi kan gå upp till åtta ton,
som en medicinsk kirurgisk antenn
som det kommer att finnas på operationssalar i en enda börda,
i ett enda pass och vi kan lägga detta på marken.
Det är en handlingsprocess vilket är väldigt känsligt.
Genom att hoppa fallskärm med små laster, även stora laster,
det måste vara mycket knepigt att hoppa fallskärm.
Ja, det kräver ganska hög teknisk kompetens
lika mycket för förpackningen av bördan i sig själv,
för mycket stora laster, har en mycket stor volym
och mycket vikt, och även för fallskärmssystemet,
därför fallskärmssystemet, valet av fallskärmar
i funktion vindhastighet,
hur flygplanet flyger, på vilken höjd,
och hur mycket vi skulle vilja dumpa honom.
Det hela är väldigt uträknat. -Exakt.
Det finns ett tekniskt sektionsteam av armén
som gör sina vind- och ytberäkningar och vem ger oss diagram.
Från dessa diagram och dessa grafer
vi kommer att kunna uppnå, vi, vår konditionering enligt
behovet av marktrupper att tillåta dem exakt
att ha sin utrustning vid rätt tidpunkt och på rätt plats.
Det är du faktiskt som stora postarbetare.
Du kan leverera, du är UPS International.
Det skulle beskriva oss väl, de stora postarbetarna.
Fantastiska postarbetare av räddningstjänsten.
Vi är från 11:e brigaden av fallskärmsjägare
som kallas beredskapsbrigaden
för vi är kapabla att göra sånt här.
Släppt mellan 00:00 och 01:00, amerikanska fallskärmsjägare
får vänta flera timmar innan du kan
återvinna utrustning och förstärkningar.
Det kommer dock att bli nödvändigt genomföra så snabbt som möjligt
ett uppdrag vars mål har ändrats flera gånger
före D-dagen.
Vilka är målen för verksamheten Äntligen amerikanska luftburna?
När 7:e kåren går av vid Utah Beach,
dess mål är att gå och ta hamnen i Cherbourg
och skär därför först Cotentin-halvön.
Detta är parras roll att skära den här halvön?
I första skottet var det det.
Det finns en luftburen division, den 82:a, som måste hoppa
mellan Saint-Sauveur Le Vicomte och Cotentins västkust,
och 101:an måste hoppa mellan Sainte-Mère och Carentan bakom Utah Beach.
Betyder det att planen har ändrats?
15 dagar innan, 24 maj, radioavlyssning visar
med flygspaning som bekräftar
endast tyska förstärkningar är placerade
i de anvisade områdena för fallskärmsjägare droppar.
Det är en styrka på 8 000 man. Det här är den 91:a divisionen.
Den är förstärkt av 3500 tyska fallskärmsjägare
av Fallschirmjager regemente sex.
De allierade tvingas att ändra sin plan.
Den 27 maj 44, de kommer att publicera den slutliga planen,
planen för Overlords överfall, och de kommer att koncentrera sig
alla fallskärmsjägare bakom Utah Beach-området.
De kommer att skydda strandresor i Utah?
Mestadels, skydda strandutgångar
och börja ta strandhuvuden bortom floderna Merderet
för att påbörja skärningen.
Den 82:a Airborne måste gripa av Sainte-Mère-Église,
Baudienville och Neuville-au-Plain.
Hon måste förstöra broarna på Douve i Étienville
och Beuzeville la Bastille,
ta och håll broarna i La Fière och Chef-du-Pont,
för att etablera positioner väster om Merderetälven.
Den 101:a Airborne måste säkra de fyra vägarna
kommer ut från Utah Beach,
tysta tungt batteri från Saint-Martin-de-Varreville.
Broarna över Douve, norr om Carentan
måste förstöras.
Två broar i Brévands och en till vid La Barquette-slussen
kommer att behöva erövras.
Bara här, här, är marken är särskilt ogynnsamt.
Bocagen är påhittad av en härva
olycksbådande när segelflygplan landar.
Tyskarna huvudsakligen utgjorde fällor.
I synnerhet översvämmade de kärren.
Erwan Patte är tekniker i parken Marais du Cotentin.
Han förklarar för mig hur tyskarna har nått
att behålla en del av regionen under högvattens vatten.
Erwan, här, vi är på La Barquette-bron.
Det är en strategisk korsningspunkt för de allierade den 6 juni 44.
Det var också en strategisk punkt för tyskarna i slutändan.
Ja, eftersom ledningen och kontroll över denna bro,
förstå denna bro hjälper till att hantera vatten.
La Barquette-bron, innan det är en korsande bro,
det är en bro med dörrar flytande
som hindrar vatten från havet att översvämma myrarna
sedan 1700-talet.
Hur fungerar det?
Det fungerar med vattentryck.
Havet stiger, det stänger dörrarna,
havet går ner, vattnet öppnar dörrarna igen.
Det är automatiskt. -Ja.
Tyskarna kommer att förstå att där, genom att översvämma kärren,
genom att kontrollera detta vatten, de kan kontrollera 28 000 hektar
våta områden, fyll dem med vatten och de kommer att använda det.
Vattenjävlarna, vilka är element som är planerade
bara för dörrunderhåll.
Du glider dessa enorma träbitar på varje sida,
och du kan arbete på dörrarna.
Om du skjuter ner dem, Detta gör att du kan kontrollera vattennivån.
Om vattnet inte passerar ovanför dessa skogar,
hon kan inte öppna dörrarna.
I fyra år, utan att översvämma husen,
vi kommer att upprätthålla en konstant nivå.
Vi har intrycket att de gjorde detta på ett anarkistiskt sätt.
Men nej, det var väldigt omtänksamt.
Ja. Dessutom, det finns ett dåligt rykte
sa att de blockerade dörrarna, Men nej.
Om de hade blockerat,
det skulle ha hamnat i översvämning allt som fanns runt omkring
eftersom vattnet skulle ha samlat för mycket,
med nederbörd i Normandie.
Men det betyder att vattnet nådde vilken nivå?
Vi ser spåren på bron, när lavarna stannar,
det är att vattnet stiger eftersom det tvättar botten av däcket.
Vi ser tydligt att det fortfarande kan gå upp
två eller tre meter.
Och hela landet är under vattnet.
Ja, det här är länder som finns på sina ställen
under havsytan, mer än översvämningen av kärren
och framför allt detta som den tillät att göra.
När områden översvämmas, du måste gå igenom vissa vägar,
vägar, broar.
Du kontrollerar broarna, vägarna
och vi kan kontrollera allt som går över.
Det är som om tyskarna hade byggt
en enorm vall med vatten
och det finns inte mer bara små passager att kontrollera.
De hade ett verktyg på plats
att göra själv stort naturligt skydd
och strategiskt kommer det att fungera.
Det måste ha varit en begränsning även för luftburna trupper,
några som föll i dessa områden som var översvämmade.
För beroende av precisionen i utsläppet
riktmärken som piloterna hade,
eftersom vi också är i förhållanden som inte var gynnsamma den 44 juni.
Vid avvikelser i förhållande till fallzonerna,
istället för att vara på torr mark, de var i översvämmade områden.
Om du befinner dig i mitten av det stora översvämmade området,
det finns betydande risker för drunkning och det var vad som hände.
Natten till den 6 juni
detta landskap kommer att förvandlas på ett stort slagfält
som ibland kommer fram, 70 år efter händelserna,
rörliga kvarstår.
Under inspelningen, min guide, Régis Giard, ropar på mig.
Det gjorde han bara en slumpmässig upptäckt.
Slutar du aldrig?
Vad är det här? -Det är en fallskärm.
Det är en bit fallskärm på 44, garanterat.
Det är blekt, men det är det. -Skämtar du?
Jag har sett det förut och det är precis som att det är vad det är.
Jag kom precis över det medan du går av en slump.
Det är omöjligt.
Jag svär att det är en fallskärm Amerikanskt kamouflage.
Det är galet. - Är det någon som har något där?
Det är en väldigt stor bit, men det är bra
En ledtråd.
En bit amerikansk fallskärm.
Det är galet. -Du har ditt minne.
Ett riktigt minne.
Det är enormt. Det är enormt.
Det här är historia live. - Levande berättelse.
En bit amerikansk fallskärm.
Inte för långt från La Barquette-bron.
Precis bredvid. -Det är enormt.
Sex DZ:er, droppzoner, dropzoner märkt med olika bokstäver,
har definierats och distribuerats mellan de sex fallskärmsregementena
av de två luftburna divisionerna.
Två landningszoner, landningszonen eller LZ,
valdes också för segelflygplan
i mitten av operationsområdet
och i närheten av riksväg 13.
Det hela ligger i ett område cirka 57 kvadratkilometer.
Verksamheten måste följa varandra på den normandiska himlen.
Från 21:50,
de första enheterna kommer att lyfta i England.
Det här är Boston-kodade operationer, för 82:a Airborne och Albany,
för männen i 101st Airborne.
Från klockan 04.00, segelflygarna kommer att delta i dansen.
Det här är verksamheten i Chicago för 101:an
och Detroit för 82:a.
I början av kvällen, 6 juni 1944,
ytterligare förstärkningar kommer att transporteras
med segelflygplan, Elmira och Keokuk verksamhet.
200 Pathfinders, de luftburna truppernas scouter,
kommer att ha uppdraget för att markera hoppzonerna.
Tappade ensam, mitt i natten, mitt i fiendens territorium,
de kommer att vara de första soldaterna på D-dagen på Normandie mark.
Kapten Frank Lillyman, ledare för Pathfinders of the 101st Airborne,
kommer att vara den första allierade soldaten att hoppa på Normandie.
Teknologi som Pathfinders använder
är hemligstämplad.
Lagen sammansatta i allmänhet 18 män,
har sju holofanlampor som kommer att placeras på marken
att bilda ett T.
Basen på T indikerar hoppets riktning,
ribban, ankomstpunkten.
Pathfinders är också utrustad med Eureka-sändare
vem ska skicka radiofrekvenspulser
plockas upp av Rebecca-mottagare installerad under flygkroppen
enheter överst i utbildningen.
Piloter kommer därmed att kunna orientera sig till fallzonerna.
Upplev intensiteten från ett hopp i drift,
det här är vad jag ville ha.
Jag var tvungen att förstå
hur män hoppade in i fiendens område
skulle kunna utgöra en effektiv kraft kan destabilisera motståndaren,
eller till och med besegra honom.
Första observationen, bara materialet och planen har förändrats sedan 1944.
Hoppa instruktioner och atmosfären verkar densamma.
På natten, andra REP:s scouter
nått droppzonen som de markerat
undvika att bli upptäckt av fienden.
De upprättade en koppling med släppplan.
Målet, att samla luftdropparna på minsta möjliga utrymme,
koncentrera interventionsstyrkorna.
På planet, möta soldaternas ögon,
Jag känner den dova oron beskrivs av amerikanska fallskärmsjägare
från juni 1944.
Hoppade från ett flygplan som sjösattes 200 kilometer bort i tid är inte naturligt.
Det krävs jävligt mycket mod.
Minuterna går. Trycket ökar.
Efter 1 timmes taktisk flygning tänkt att sätta män i badet,
Jag har intrycket att alla inte längre har det bara en önskan: att gå genom dörren,
bli av med denna stuga som låser in dem.
Hoppa in och starta operationen för uppdraget kommer inte riktigt att börja
att när fallskärmsjägaren kommer att ha vidrört marken.
När dörrarna öppnas och män reser sig,
tätt mot varandra, brutna av sina bördor
och remmarna som begränsar dem, spänningen är på topp.
Så ljöd äntligen sirenen.
Väl på marken, fallskärmshopparen befinner sig ensam,
att inte ha något annat än sitt eget vapen
och en begränsad mängd ammunition.
Han är särskilt sårbar.
Resten av verksamheten har upprepats dussintals gånger.
Ingenting lämnas åt slumpen.
Vi måste först mötas,
återartikulera så att männen skingrade
återskapa en verklig stridsstyrka.
Här är vi på övning där det finns 200 anställda,
vi kommer att säga mer eller mindre...
280 totalt.
Vi föreställer oss i 44, det fanns flera tusen
att hoppa på natten med kommunikationsmedel
som var underlägsna till det du har idag.
Det måste det ha varit mycket komplicerat för dem.
Det är bra av denna anledning som de upprepade
och upprepa i månader operationen.
Det är väldigt komplicerat och måste upprepas. i detaljerna för att inte bli förvånad
när överraskningen kommer.
Vårt jobb är att göra låt oss träffas igen så snart som möjligt
och vi har människor som tränade tillsammans,
att återuppta sitt uppdrag.
Varje företag, beroende på dess element,
av deras utplaceringszon, deras agerande,
de grupperar sig i initiala punkter, i ländernas jargong.
Vi grupperar oss efter land, efter bakom landet,
lite längre, vi har en diskret artikulationszon,
som tillåter att räkna alla.
Det är problemet när vi hoppar, det är för att vi är oorganiserade.
Vi vet alla vart vi måste gå.
När vi visste att det gjorde vi det en flygning på 1 timme, det var ljust.
Men när vi kan göra 2 till 4 timmar i värmen, i kylan eller vad som helst,
i stress, vi blir snabbt helt desorienterade.
Det som är enkelt blir mycket komplicerat att genomföra.
Artikulera och se till att alla,
från den sista soldaten till ledaren,
gå till rätt ställe och alla på sin rätta plats,
det är komplicerat.
Varje element har sin initiala punkt, dess artikulationsområde.
Det passerar den första punkten där alla räknas.
De återartikulerar, där vi kommer att återuppta stridsställningen.
Vi ska reformera grupperna, sektionerna, även företaget,
och när de är klara, de rapporterar på radio
och vi kan börja uppdraget.
Men områdesdelen som hoppdelen,
det är en väldigt teknisk del, dit du måste gå väldigt snabbt.
Vi hoppar, vi tar våra fallskärmar, vi överger inte dem och väskan.
Vi är på 30 eller 40 kilo.
Vi har medeldistansen uppskattningsvis 1500 m
att göra på mindre än nio minuter att komma undan så snabbt som möjligt.
Vi kommer att lämna drop zone eftersom det i allmänhet är ett fält,
platt mark, så vi är väldigt sårbara
att gå till områden i leden där vi kommer att vara lite skyddade
och sen har vi 1 timme på oss att gå ytterligare åtta kilometer
eftersom vi uppskattar att 1 timme är den tid som krävs
för en ganska klar enhet att stänga av en sektor
8 km i diameter.
Så detta tillåter oss att säga
att vi kan lämna området och vara ute
av en fiendes reaktionsförmåga.
När din fallskärm öppnas och kontrolleras
det är först var är de andra killarna?
Och då, var är jag?
Mer än 70 år efter releasen amerikanska fallskärmsjägare
ovanför Cotentin,
män firar händelsen nästan hoppar
under samma förutsättningar.
Lyssna på instruktioner, Jag förstår.
Hoppa ut ur ett fungerande plan, det är inte naturligt.
Faran är verklig. Varför ta en sådan risk?
En av deltagarna, Thomas Keller, av tysk nationalitet, ropar till mig.
Var kommer du ifrån?
Jag kommer från Tyskland och jag är en före detta fallskärmsjägare.
Så kallade Fallschirmjager.
Din närvaro här idag är väldigt symboliskt.
Ja, absolut, av två anledningar.
Vi har varit i Frankrike,
vi slogs mot varandra
och idag, vi är enade i Europa.
Det andra är att vi är här för att hedra dem som befriade oss,
speciellt fallskärmsjägare som stod i framkant.
Men det här hoppet du gör för någon
eller något speciellt, eller för skojs skull?
Det är inte för skojs skull. Det är en del av vår historia.
Och vi gör detta för fallskärmshopparna, att hedra dem,
att hedra alla dessa unga män 18 eller 20 åringar som dog här
och som inte var förberedda att kämpa för Europa.
Det här är vår historia och vi känner oss nära henne.
Vi hoppar med amerikaner, brittisk,
franska kamrater som vi älskar.
Det är som ett storebrödraskap. Det är verkligen speciellt.
Vilken känsla har du?
Det är inte riktigt en känsla.
Det är en visceral känsla som vi har
när vi ser dessa gamla C-47:or där vi hoppar ifrån.
Det är en del av vår historia. Det är inte Hollywood.
Det här är inget biohopp.
Du förstår, vi tränar, vi följer order.
Det förblir farligt. Så här lever vi historien.
Jag måste bara önska dig ett bra hopp.
På D-dagen, transportflottan är sammansatt
821 flygplan, Douglas C-47 Skytrains,
himmelståget.
En civil anordning tas i bruk från 1935
och antogs av det amerikanska flygvapnet 1942.
Som alla allierade flygplan, de bär identifieringsmärken
av D-dagen för att undvika vänlig eld.
Tre vita och två svarta ränder.
Det handlar om att undvika Sicilienfiaskot.
I juli 1943
hälften av förstärkningsplanen hade drabbats
genom eld från den allierade flottan.
Charles Donnefort är flygingenjör och pilot.
Han har obegränsad passion för allt vilka flugor
och mer specifikt, till militära flygplan
av andra världskriget.
Charles, denna C-47, är det ett bra plan?
Ja, det är tidens bästa plan för transport.
Han är mycket överlägsen till dess Junkers-52-motsvarighet.
Det är också ett robust plan, enkel och inte särskilt dyr att göra.
Det verkar dock fortfarande särskilt sårbara.
Han har inga vapen.
Det är ett plan som inte verkar verkligen vara gjord för krig.
Nej, det är i grunden ett civilt plan, DC-3.
Här är dess militära version, C-47.
Det hade han inte alls avskärmningssystem.
Det är relativt långsamt jämfört med en jägare.
Det är inte skyddat utan något försvar.
Han är väldigt, väldigt känslig Flak och handeldvapen eld.
Detta innebär att flygförhållandena måste ha försökt ganska bra?
Ja. De hade ingen eskort
och ovanför Normandie, det var värre
eftersom flygningen gjordes på natten, med instrument och utan ljus.
Piloterna var fokuserade på guidens lampor
och ovanför Cotentin, det var fullständig dimma.
Så grupperna skingrades
och varje pilot var tvungen att hitta individuellt
dess fallzon.
Det var verkligen nödvändigt låt dem vara väldigt modiga.
Naturligtvis, och hitta dropzone
under dessa omständigheter med Flak
som några aldrig hade träffat,
piloternas ångest, fallskärmsjägare ångest
och fiendens eld, dålig sikt
och framför allt risken att bli skjuten, hittar inte dropzonen
eller att behöva improvisera om dropzonen är upptagen.
Det måste ha vibrerat inuti, Det måste ha varit en mycket ansträngande flygresa.
Naturligtvis jämförde de Flakslag mot hagel.
Däremot piloterna var tvungna att hålla sig kall
för att hitta DZ vad som än händer och släppa fallskärmsjägaren
oavsett kostnad.
Jag kan inte vänta med att flyga i den för att se hur det faktiskt ser ut.
C-47 formationer kommer att lyfta från England
att loopa ovanför Cotentin-halvön,
passerar i tur och ordning utanför kusten av öarna Guernsey och Jersey,
ovanför fallzonerna, sedan Utah Beach.
Vart och ett av regementena fallskärmsinfanteri
tar ombord 3 till 4 fyra formationer sammansatt enligt
fall av 36, 45 eller 54 C-47.
Dessa formationer kallas serier,
är med sex minuters mellanrum på hoppzonen.
Ombord fallskärmsjägare är påhittade
i pinnar på 15 till 18 man
i funktion transporterad utrustning.
Bemanningen av fallskärmsjägare är bra annorlunda än infanteristernas.
Deras outfit är till och med väldigt specifik.
De bär en modifierad hjälm med hakskydd,
en jacka, byxor och hoppstövlar.
Fallskärmsjägarna är utrustade för ett mycket specifikt uppdrag.
De kommer att slåss bakom fiendens linjer
i små autonoma enheter.
Till deras ransoner, en överlevnadsranson tillkommer
gjord av överladdad choklad
som ger den nödvändiga energin i tre dagar.
Deras första hjälpen kit är berikad med en tourniquet
och en dos morfin.
Deras vapen anpassas från fall till fall,
men alla bär ammunition, granater och till och med
ytterligare lätta gruvor.
Stewardship verkar inte för uppmärksam
på utbudet dolkar eller macheter,
inte heller nödvändigtvis strikt tillämpas regler för handeldvapen.
Vissa, även innan de utrustar sig av deras fallskärm
och deras flytväst, bär redan mer än 40 kilo utrustning.
Allt som inte tas bort direkt
är stoppad i droppbara behållare, para paket,
laddas i enheter eller direkt dockad
under magen på C-47:an.
I gryningen den 5 juni 1944, invasionsflottan sammansatt
mer än 5 000 båtar sätta segel.
Gå till Normandiekusten att den ska nå 24 timmar senast.
Samma 5 juni, i slutet av dagen, chefen för den allierade generalstaben,
General Eisenhower, besöker 502:a regementet
fallskärmsinfanteri av den 101:a luftburna.
Till skillnad från 82:an, enhet redan fallit över Sicilien
och Italien 1943, de flesta av dessa män
har aldrig hoppat i drift, men de led
utbildning för elit trupper.
37 veckors intensiv träning,
40 kilometer marscher på 8 timmar, små morgonjoggar
med en 15 kilos väska på ryggen, övningar med skarp ammunition
och sömnbrist har blivit deras vardag.
De förfalskade sin esprit de corps och bilda en chocktrupp.
De är redo att genomgå alla tester.
Det här är bra,
operationen i Normandie kommer att ge dem möjlighet att lysa.
Den senaste uppskattningen av förluster skickar rysningar längs ryggraden.
En av två kan dödas eller skadas under de kommande timmarna.
Efter att ha hoppat över två dagar, fallskärmsjägare från andra REP
kommer att upprepa operationen i mörker den mest kompletta denna gång,
som deras äldre gjorde natten mellan den 5 och 6 juni 1944.
I kväll, speciell atmosfär för dig.
Jag antar att natthoppet är helt annorlunda.
Begränsningarna är helt annorlunda än en dagsuppehåll?
Ja. Mörkret skapar först, du ser det,
en lite annorlunda atmosfär.
Människor är väldigt fokuserade, passa lite mer i deras hopp.
Fallskärmshopparen är mycket isolerad,
ännu mer isolerad att när han bryter dag,
både under hoppet, under nedstigningen under segel
och under reartikulation.
Det gör det också mer komplext
utplacering av trupper och den mjuka löpningen
uppdraget i vissa avseenden.
Tekniskt sett måste vi
förbereda sig annorlunda att omgruppera, orientera dig
och slåss på natten.
Det är vi väldigt väl rustade för.
Taktiskt tar vi längre tid och vi förbereder oss för att attackera uppdraget
med en del av arbetskraften som inte gick med i enheten,
även legionärer som anslöt sig till grannenheten
eftersom de gick förlorade och de höll fast vid en annan
fallskärmsjägare eller annan underofficer som samlade in dem.
Så du börjar ditt uppdrag och du tror att målet
kan nås från hur stor andel fallskärmshoppare
samlas på dropzone.
Vi anser generellt att 75 % vi kan attackera uppdraget.
Det allmänna sinnestillståndet är i slutändan identisk
eller det ser mycket ut till det som levde
och vad de tyckte kämparna 1944, antar jag.
Ja, för när du går in genom dörren av ett uppskjutet plan
i 200 kilometer i timmen på natten, det är alltid samma effekt
på fallskärmshopparen.
När du är ansluten till ett träd, att du inte vet var du är.
Du kanske är 2016,
det är samma isolering, samma frågor
som du har: Hur når jag mina klasskamrater?
Var är norr? Vilka är dessa signaler?
Gör den här killen som jag ser passera i skuggorna
är från min enhet?
Idag som igår, fallskärmshopparen,
vem är den ultimata fightern
isolering, initiativ och lätthet,
måste vara djärv, känsla för initiativ
och förmåga att anpassa sig, aggressivitet.
Och det är det som utan tvekan gör det en soldat lite annorlunda än de andra.
Klockan 21:30, Captain's C-47 Frank Lillyman och hans Pathfinders
är den första att lyfta från England,
riktning Cotentin.
Från 22:48. och var 11:e sekund,
flygplan som bär huvuddelen av den luftburna truppen
lyfta från 14 engelska flygfält.
Fallskärmsjägarna flyger nu till Frankrike och mot sitt öde.
Veteranen Dan McBride, av företaget F
av 502:a regementet av 101:a luftburna,
minns de febriga timmarna som föregick hans fallskärmshoppning i Frankrike.
Vilka minnen har du från din flygresa till Frankrike
före och under flygningen?
Nåväl vi lyfte runt 22.25 på kvällen den 5 juni
och vi började träna och vi åkte till kusten.
Vi korsade kanalen
i mycket tight formation och allt gick bra under flygningen.
Vi flög över invasionsflottan och jag visste inte
att det kunde finnas så många båtar i världen.
Vår plan var att skjuta utanför öarna Guernsey
och från Jersey mot kusten.
Det är svårt att föreställa sig atmosfären i C-47 på väg till Frankrike.
Många fallskärmsjägare är dopade med drapomin,
luftsjuka medicin och hav.
Ovanför öarna från Guernsey och Jersey,
tyska luftvärnskanoner vakna.
Stugorna skakas av explosionerna.
Genom hyttventilerna, soldaterna kan se
C-47:or står i lågor.
De bryter träningen
innan du faller som stjärnfall,
leder män till döds och besättningar.
Vi blev ombedda att stå upp,
att hålla fast vid oss och gör oss redo att åka
när vi passerade kusten, ifall vi blir påkörda.
Och så att vi har en chans för att få oss ur det.
Tänk om vi skulle bli berörda av tyska kanoners eld,
vi ville dö stående som män.
Så allt var bra tills vi når kusten.
Där gick vi in i en dimbank.
Alla förare var rädda för att kollidera
med varandra, och de skildes åt.
Piloterna gör sitt bästa för att uppnå målen.
Men ovanför Cotentin, enheter tränger in
en enorm molnmassa och en tjock dimma döljer marken.
Kan inte orientera dig rätt.
Airdropparna sjunker dock kommer att äga rum.
Vår pilot som var ett barn som vi,
började sicksacka mellan skalen, medan vi stod
med vår SOA hooked och vi försökte
för att hålla vår balans.
Det gick åt ett håll, sedan i den andra undvika skotten
och snarare än att sakta ner och låt oss hoppa,
han dök och accelererade.
Vi var inte särskilt glada av denna manöver.
Han flög för lågt och för snabbt när han tände den gröna lampan.
Som jag var tvungen att hoppa på tredje plats,
Jag var tvungen att kasta en container innan du hoppar.
Så han tände den gröna lampan.
Löjtnanten hoppade, sergeanten hoppade.
Jag gick till dörren och jag hade bara tid
för att frigöra behållaren
när planet gjordes ett nytt lopp.
Så mycket att jag tappade balansen och jag fann mig själv
kastas i tomrummet, huvudet först.
Så jag smällde in i planet.
Jag blev halvt chockad och så jag fick en ganska chock
när min fallskärm öppnade sig.
Mellan 00:00 och 00:15, Lillyman och hans män
landade i fältet bakom kyrkan Saint-Germain de Varreville.
Kaptenen ger sin signal mellan 12:20 och 12:30
20 minuter senare, vågor av C-47
släpp fallskärmsjägare på dropzone A.
Inom denna sektor, Pathfinders uppdrag är fullbordat.
Tyvärr, detta är inte fallet överallt.
Endast tre droppzoner har markerats korrekt.
Andra Pathfinder-grupper föll för långt.
Vissa blev massakrerade, andra tillfångatagna.
Denna första fas av den luftburna operationen är ett misslyckande
och detta får dramatiska konsekvenser på resten av droppen.
En karta räcker för att förstå katastrofens omfattning.
I blått, DZ:erna för den 82:a Airborne, i rött, de från 101st Airborne.
De blå och röda korsen
visa de verkliga platserna eller pinnarna i de två divisionerna
har landat.
I Normandie passerar de allierade på gränsen till katastrof.
I stort sett, endast männen vid 505:e regementet
av den 82:a och de av 506:e regementet av 101:a
landa på de planerade DZ:erna.
De andra är totalt utspridda.
Fallskärmsjägaren på 508:an är utspridda i hela Cotentin.
En del försvinner 40 kilometer bort av det ursprungliga målet.
Fallskärmsjägare faller i kärren där de drunknar
i 50 cm vatten på grund av vikten på deras utrustning
och intrasslade i sin fallskärm inklusive selar
är nästan omöjliga att ångra utan att skära av remmarna.
Några pinnar tappas till havs där män försvinner kropp och själ.
Mycket av radioutrustningen förlorades eller förstördes.
Invånare i Saint-Germain de Varreville, Auguste Robiole var tio år gammal
när amerikanska fallskärmsjägare hoppade på Normandie.
Han stod på första raden av detta otroliga skådespel.
Så du bodde i det här huset kvällen den 5 eller 6 juni?
Exakt. Absolut. Jag föddes till och med i det här huset.
Och på kvällen den 5 till 6 juni, vi var där.
Och det är från det ögonblicket att bombningen
utfördes på St-Martin.
Och sen hur det varade ändå en bra tid
och det smällde hårt,
min far sa: "Vi stannar inte hemma."
Vi åkte med grannarna.
Vi lämnade i det här diket lite lägre.
För att skydda dig. Det var ett slags skyttegrav.
I sin idé, det var skydd.
Det var hans idé.
Och så hörde vi slutet, naturligtvis,
av bombningen tills vågorna av flygplan anländer
varifrån de berömda fallskärmsjägarna kom.
Vad är klockan?
Jag placerar detta runt 01.00. -Okej.
Vi är fortfarande i diket runt 01.00
Var det många flygplan? -Mycket, mycket.
Åh ja, det var fullt! Det var en klick flygplan.
Det kom ut ur flygplanen hela tiden, nonstop.
Sedan öppnade den.
Ser du dem verkligen med blotta ögat?
Nåväl ja, när de var lägre förstås.
Tyvärr, det var några som föll i träden.
överallt så klart.
Kom de över byn? -Ja, det fanns dem överallt, överallt.
Varav den närmaste, i trädet här.
Som höll fast vid detta träd. -Hängande i trädet, till vänster.
Han var till vänster, och han är min far och byprästen som tog ner honom.
Den andra, närmare, på skorstenen i huset mittemot.
Och jag ser honom fortfarande, killen.
Jag ser dem fortfarande slåss att haka av.
Jag såg det när jag var där.
Och sedan den tredje, där, i slutet av husets trädgård.
Dessa var de tre närmast.
Efteråt var de överallt.
Det måste ha varit extraordinärt för dig tio år av att träffa dessa män
falla från himlen.
Det inbillade vi oss inte.
Jag kunde inte föreställa mig.
Den allra första, den allra första, som dök upp,
det finns fem eller sex som kom in i huset.
De stod, alla nedsmutsade, med all utrustning,
allt utsmetat, och de gav oss godsaker
på bordet.
De som stupade här blev kvar eller så gick de.
Åh nej, de flyttade.
Det finns några som stannade lite, men de dröjde inte kvar.
De lämnade för resten av deras uppdrag.
Jag tänkte säga, de hade sitt uppdrag.
Gillar de precis som kom in i huset.
Deras uppdrag, det var Saint-Martin.
De var tvungna att gå, så frågade de
mycket information till min far att åka till Saint-Martin.
För att identifiera dig själv i den mörka natten, fallskärmsjägaren från 101:an
ha en cricket, ett förkromat mässingsblad
som gör ett klickande ljud en gång tryckt.
Identifieringskoden är enkel.
Två klick bör svara till klick på identifieringsbegäran.
Andra sätt att erkänna har utvecklats,
inklusive en röstkod.
Natten mellan den 5 och 6 juni
måste fallskärmsjägare säga "Åska", åska,
när de förhörs med ordet "Flash", blixt.
På papper, instruktionerna är enkla.
Endast på papper, eftersom vissa fallskärmshoppare är ensamma
i områden som är angripna av fiender.
Detta är fallet för Dan McBride.
Klockan måste ha varit 01.00.
Jag gick ensam, mycket långsamt, försöker hitta någon
och samtidigt inte att synas.
Efter cirka 45 minuter,
Jag hörde någon som går väldigt fort,
men jag kunde inte se det, det var för mörkt och i mitt huvud,
Jag föreställde mig en två meter lång tysk som kom mot mig.
Jag skulle skjuta, men igen, Jag tog fram min syrsa
och så hörde jag minst tio klick som svar,
och jag såg den här killen, en av kamraterna.
Han hade inte sett någon heller.
Han var förlorad som jag och vi kysstes nästan.
Vi gick framåt tillsammans och vi märkte spår
i det höga gräset, som om den lämnades av en vagn.
Vi sa till oss själva att de skulle leda oss någonstans
och vi började följa dem.
När det blev ljusare, vi gick fortare och snabbare.
Jag sa till mig själv att allt var lugnt runt omkring, men plötsligt
vi hörde "Flash".
Och vi sa "Åska". Det här var våra lösenord.
Han var löjtnant och två andra fallskärmsjägare från 82:a Airborne.
Och de var förlorade som du?
Ja ja. När jag frågade honom: Löjtnant, var är vi?
Han svarade mig: Tja, enligt min karta
och av vad jag ser, Det tror jag att vi är
någonstans i Europa.
Vi var långt framme med det.
För det mesta amerikanska fallskärmsjägare kommer att behöva utföra sitt uppdrag
utan kommunikationsmedel, med mindre än en tredjedel av den planerade arbetsstyrkan.
Men vi måste gå vidare, attackera, håll
och släpp inte förrän tills landstigningen till sjöss äger rum.
Klockan 02.00 den 6 juni 1944, de 1000 båtarna med styrka U för Utah
är cirka femton kilometer bort från stranden i Saint-Martin de Varreville,
vart ska gå av mer än 30 000 G.I.
av fjärde infanteridivisionen och 3500 fordon.
En halvtimme senare, klockan 02:29,
USS Bayfield bära befälhavaren
från Utah Beach, Generalmajor Collins, kastar ankar.
Trots spridningen, målen för fallskärmsjägare på 82:an
och 101st Airborne förbli oförändrad.
Vi måste säkra så snabbt som möjligt
de fyra vägarna kommer ut från Utah Beach.
Detta kommer att vara det primära uppdraget män av 101:an
som också måste tysta Saint-Martin de Varrevilles batteri,
förstöra broarna över Douve norr om Carentan,
beslagta broarna mot Brévands och La Barquette-låset.
Fallskärmsjägare på 82:an måste ta och håll Sainte-Mère-Église,
kyrkan, Baudienville och Neuville-au-Plain, erövra övergångsställena
vid Merderet å och förstör broarna över Douve.
Efter omgruppering, amerikanska fallskärmsjägare
delta i strid nästan överallt.
De vidtar djärva handlingar, sätta upp bakhåll.
En fruktansvärd kurragömma spelet börjar.
Fallskärmsjägare drar fördel av alla möjligheter.
Vissa, oförmögna att fullgöra sitt uppdrag,
kommer att göra valet att sätta upp defensiva positioner.
De måste samlas de få tillgängliga resurserna
och hitta gynnsamma positioner.
Detta är fallet i byn Graignes,
där 182 fallskärmsjägare från båda divisionerna bestämmer sig för att barrikadera sig själva
i väntan på hypotetiska förstärkningar.
Det kan betraktas som fallskärmshoppning av 82:an och 101:an,
på grund av spridningen, Det gick inte bra.
Hur reagerar tyskarna?
Det är sant att släpptiderna, början sjunka
är verkligen ett problem.
De kommer att ha svårt att omgruppera, men det har också en viss dygd,
Detta kommer verkligen att uppröra tyskarna utöver avledningsverksamhet.
Det fanns avledningar förutom att hoppa fallskärm?
Ganska. Det här är Ruppert, en veteran från Operation Titanic,
den luftburna komponenten av den allierade avledningsoperationen
som bestod att släppa falska fallskärmsjägare.
Är det en falsk fallskärmshoppare? -Ganska.
Det var en skyltdocka fylld med papper och sugrör,
som var avsett att brinna försenade avgifter
när han nådde marken, som simulerade en fallskärm
som skulle ha brunnit som en fallskärmsjägare som skulle ha övergett honom
och vem som skulle ströva omkring för att undkomma tyskarna.
Tyskarna började att leta efter Ruppert var
han fick fallskärm.
De var så desorienterade eftersom denna operation,
det var verkligen för att simulera droppzoner
långt bortom faktiska droppzoner.
Den här släpptes i Marini-området.
Det finns en annan DZ i Saint-Lô, en DZ i Caen
och ännu längre till Havre.
Lyckades den lura tyskarna?
Fler engelska SAS-kommandon
som, på var och en av droppzonerna av dessa kända modeller
falska fallskärmsjägare,
kommer också att sända ljudförstärkare,
explosioner, svordomar att simulera strider någon annanstans.
Det antar jag att det fungerar i början,
tyskarna, det får dem att tappa förståndet,
men de måste ta sig samman någon gång,
se att de blir attackerade.
Varhelst amerikanerna föll mitt i de tyska linjerna,
det kommer verkligen att finnas möjligheternas strider.
Alla handlingar, alla rörelser amerikanska fallskärmsjägare
kommer att bemötas hårt av tyskarna.
Här är vi i La Fière, väster om Sainte-Mère-Église.
Detta är det bästa exemplet.
La Fière-bron här, det krävdes tre attacker
och morgonen den 6 juni till USA:s fallskärmsjägare att kunna ta tag i det.
Korsa sedan vägen från La Fière,
nå kapellet i Cauquigny, där en annan grupp fallskärmsjägare från 507
hade lyckats omgruppera.
Men ändå, på 1 timme, de kommer att förlora positionen igen.
Tyskarna hämnas, artilleriet börjar
att beskjuta Cauquigny-sektorn.
Amerikanerna kommer att hoppa av. De kommer att stanna i försvaret.
De har bara granater och vapen.
De har inget stöd och det är samma sak
längre söderut på Chef-du-Pont,
en enda tysk kanon, några grenadjärer.
kommer att rymma 75 man i flera dagar.
Faktiskt fallskärmsjägare hitta sig själva.
Deras enda hopp är att i slutändan, landstigningen går bra
och att trupperna anländer till Utah kan bryta inringningarna.
Det är för att kunna hålla första positionerna de erövrade.
Men de behöver stöd och förstärkning.
Tre tyska divisioner håll Cotentin.
Bland dem, den 709:e ställde upp i första försvaret
längs kusten.
Denna uppdelning är gjord gamla män och frivilliga från öst,
av Ostruppen, som ligger mycket långt att vara krigsblixtar.
Om 91:a divisionens 8 000 man placerad i mitten
Amerikanska fallskärmszoner är mycket mer erfarna,
en oförutsedd händelse kommer att störa deras förmåga att reagera.
Mitt i mitten från natten den 5 till 6 juni,
General Wilhelm Falley lämnar sitt huvudkontor,
Bernadville slott.
Hans fordon rör sig mot Minoteriegården.
General Falley har en dejt med döden.
Vad hände här?
Här, natten mellan den 5 och 6 juni 1944,
General Falley, som hade lämnat i Rennes för ett Kriegspiel,
en strategisk övning, kommer tillbaka i en hast.
Det finns allierade plan som rör himlen.
Han kommer att bestämma sig för att rusa tillbaka i Picauville,
återvända till fältet och när han kommer tillbaka hit,
amerikanska fallskärmsjägare har redan fallit
ca 1 timme sedan.
Det finns nästan ett dussintal fallskärmsjägare
kring 508:e regementet fallskärmsjägare av 82:an.
När generalens bil kommer att hända
på denna lilla landsväg, precis här,
han kommer att falla på bakhållet improviserat av fallskärmsjägare.
Braden kommer i vägen för att bilen ska stanna
och föraren fortsätter, fallskärmsjägare skjuter,
bilen är full av kulor och slutar här
mot gårdsmuren.
Exakt där? -Exakt.
Generalen dödas. Föraren försöker ta sig ut.
Han tas till fånga
och major Barthuzat, Falleys medhjälpare,
försöker få tillbaka sin pistol, han är skjuten.
Flygspaning genomfördes några dagar senare,
tar tillbaka en serie bilder av omgivningen av Bernadville Castle.
På en av dem dyker ett fordon upp övergiven över
av en landsväg, precis på höjden från Minoteriegården.
Det här är General Falleys bil.
Vad är det, Regis?
Det är navkapseln av General Falleys bil
som återfanns några decennier senare,
där, i diket.
Hade han stannat där, i diket? - Hela den här tiden.
Fortfarande väldigt imponerande att ha den här typen av vittnesbörd
av en historisk händelse.
Navkapseln på Horch av General Falley.
Falleys död, det är en stor förlust
för tyskarna vid den tidpunkten för landstigning.
Ja. Om vi ​​överväger att 91:a divisionen fältet
för vilken han är befälhavare är den tyska huvudstyrkan
kan reagera på landstigning,
när hon är halshuggen, vi ser att planerna
är riktigt upprörda.
Det kommer de verkligen svårt att reagera.
Och Adolf Hitler dessutom, fortfarande inte medveten om detta?
Berättelsen säger att han sover.
Klockan 04.00 marskalk Von Rundstedt begäran till det högsta kommandot
tillstånd att distribuera två divisioner mot kusten.
Han kommer att vänta väldigt länge på svaret. För länge.
Hitler har knappt gått och lagt sig vid örnboet i Berchtesgaden.
Führern lyssnade på Wagner större delen av natten.
Han frågade specifikt att först väckas vid 9 på morgonen,
och ingen Våga inte störa hans sömn.
Just i det ögonblick då Führern lägger sig i sin säng,
utanför Normandies kust, omlastning av överfallsenheter
i landstigningsfarkosten börjar.
I himlen, en ny våg av enheter uppstår.
De första lufttransporterade förstärkningarna
kommer att ge sig ut i strid som rasar på marken.
Mellan 04.00 och 04.10, hundra segelflygplan
posera så bra som gör ont i mörkret.
Dessa är de i Chicagos verksamhet och Detroit.
52 segelflygplan från 82:a landet på LZ-W, söder om Sainte-Mère-Église,
men misslyckas med att gå i land bara åtta pansarvärnskanoner,
11 jeepar och 220 soldater, skyttar, signalpersonal
och ledningsgruppen av divisionen.
49 av 52 segelflygplan planerad för den 101:a marken på LZ-E,
nära Hiéville,
med 155 män, 16 57 mm pansarvärnskanoner,
en liten bulldozer, en kirurgisk antenn
och en radiojeep med släp utrustad med en SCR-199 station som tillåter
att kommunicera med England.
Tyvärr, General Don Forrester Pratt,
andra befäl över 101:an,
dör i kraschen med sitt segelflygplan.
Han är den förste högre officeren allierad att dö i Normandie.
Klockan 04:30, Von Rundstedt beordrar 12:e SS Panzer Division,
såväl som Panzerlern, att komma igång direkt
för Calvados.
Rasande, stabschefen
på befäl av Wehrmacht, General Alfred Jodl,
avbryter beställningen kl. 06.30.
Han föredrar vänta på att Führern ska vakna.
På den tiden, Sainte-Mère-Église är redan i handen
Amerikanska fallskärmsjägare från 82:an.
De kapade huvudkabeln
från militärtelefonen till Cherbourg och etablerade vägspärrar i öster
och söder om staden.
Fallskärmsjägaren från 101:an, Robert Noody på bilden taget
natten mellan den 5 och 6 juni, kommer att finnas på omslaget till Air Force Magazine
att hoppa på Sainte-Mère-Église.
Han var 19 år gammal.
Nästan omedelbart, Jag stötte på två killar från min Stick.
Det var en kille som hängde i ett träd.
Och så bestämde de sig att gå och klippa fallskärmen
att få ner det.
Det var precis vad de gjorde.
De skär och killen föll med sin sele.
Jag vet inte hur den här killen upplevde detta vid den tiden.
Vi hade fått instruktionerna att inte ladda våra vapen direkt,
så att vi inte skjuter varandra på andra.
Men vi var tvungna skjuta tyskarna.
Och jag direkt laddade min pistol.
Det var jag faktiskt bakom borgmästarens hus.
Jag har glömt hans namn nu, men jag var på en åker,
precis bakom hans hus.
Vi var, jag skulle säga sex eller sju killar
när vi kom på Place de Sainte-Mère-Église.
Vi passerade snabbt bakom kyrkan.
Jag såg inga killar hänga från klocktornet eller sånt.
Men den sköt ändå och några killar blev påkörda.
Jag minns en kille, Jag minns hans namn.
Han hette Brown.
Han var till vänster om kyrkan
när vi närmar oss framifrån och det var en vägg där hela vägen.
Jag tror att han fortfarande är där.
Killen gömde sig där.
Och när han såg oss sa han: "Jag trodde inte att jag skulle klara det."
Han var också rädd vad vi faktiskt gör.
Även om motangrepp hotar, sedan 04:30,
den 6 juni 1944 flyger den stjärnspäckade banderollen på Sainte-Mère-Église.
Västfronten är öppen.
Régis, vi känner till Sainte-Mère-Église tack eller på grund av filmen
"Den längsta dagen", med det här avsnittet i filmen
angående John Steele, som hänger kvar på klocktornet
och som ser sina kamrater att bli massakrerad.
Det har blivit lite av en myt, men vi glömmer ofta
att Sainte-Mère-Église verkligen var ett av målen
amerikanska luftburna trupper.
Det är sant att bio, vår egen fantasi
ordnade den historiska sanningen, men Sainte-Mère
Det är verkligen ett stort mål. för fallskärmsjägare på D-dagen.
Det är en sexvägskorsning.
Det är här alla trupper,
alla förstärkningar kommer att passera, för operationen till Cherbourg
och resten av slaget vid Normandie.
Detta är det primära målet och vi förstår symbolen bättre idag.
Och hur går det egentligen till? fångsten av Sainte-Mère-Église?
Sainte-Mère-Église, under releasen är det tre pinnar,
två från 101:an och en från 82:an, ett femtiotal fallskärmsjägare
som släpps av misstag.
Ett dussin faller på staden
och intagandet av Sainte-Mère kommer att ingripa med två företag av 505
som släpptes korrekt.
Detta är den bästa droppen strax norr om Sainte-Mère.
De kommer in på ett sätt relativt lätt.
Klockan 04:30, de städade staden.
Det blev en del utbyten främst med granatäpple.
Det finns tio döda på den tyska sidan,
runt trettio fångar och målet av de 360 ​​fallskärmsjägare som återvänder till staden,
det är att mycket snabbt installera vägspärrar på alla avfarter från Sainte-Mère.
Att möta kontringar? -Ja.
I gryningen, landningen till sjöss måste ingripa
eftersom alla barriärer är påkallade, maskingevär, granatkastare, artilleri.
På Sainte-Mère, vi ser kanoner och stridsvagnar
som börjar för att förbereda motangrepp.
Så komplexiteten var det inte för att ta Sainte-Mère-Église.
Vi måste försvara det och försvara denna strategiska punkt.
Det var inte för att ta henne men att hålla den
när hon var snabbt investerad.
Klockan 04:30 fram till gryningen, slagsmålen var riktigt snabba
och utbytena är verkligen sporadiska.
Börjar klockan 05:45 utanför Utahs kust, 18 krigsfartyg
rikta sina kanoner mot kusten och öppnade eld mot befästningarna
av Atlantmuren.
Klockan 06.10, det taktiska bombardemanget strandförsvar
börjar tack vare framför allt 300 bombplan betyder B-26 Marauder.
De tappra piloterna stiger ner under det molniga taket
och släpper sina bomber på mycket låg höjd.
De utför ett av bombningarna dagens mest effektiva
och förlorade bara två plan.
Landningen på stränderna i Normandie börjar 06:30.
Vid Utah Beach, männen kastas två kilometer bort
söder om deras mål.
Som tur är kommer de
på det minst befästa strandområdet, bombarderat sedan gryningen
per 100 ton sprängämnen.
28 Sherman stridsvagnar lyckades nå stranden.
Klockan 08.00, fyra bataljoner,
nästan 1000 soldater av fjärde infanteridivisionen
är redan på stranden.
Inåt landet, fallskärmsjägare från 101:an,
som inte tar strandutflykter, kämpar för att sluta
artilleribatterier placerad som andra försvarslinje
som de just har upptäckt runt Sainte-Marie du Mont.
Om kanonerna av Hameau Germain är inte i batteri
och kommer snabbt att neutraliseras, fallskärmsjägare måste
delta i strid vid Brécourt och Holdy, där de måste beslagta
åtta 105 mm haubitsar som skjuter på Utah Beach.
På Holdy, ett femtiotal tyskar försvara positionen,
men en handfull orädda amerikanska fallskärmsjägare
bestämma ändå att ta det med storm.
Jean-Noël Ferroliet dedikerad åtta år av sitt liv
till en otrolig utredning.
Han bor nu i huset
som inhyste de tyska skyttarna i Holdy,
i verkligheten Ostruppen, soldater från öst.
Han rekonstruerade i minsta detalj
fallskärmsjägarens strider på 101:an att ta tag i batteriet.
Jean-Noël här, vi är inte särskilt långt av Sainte-Marie du Mont.
Det var ett fallområde för amerikanerna natten till den 6 juni 44?
Ja, bakom Sainte-Marie du Mont, Detta är dropzone C.
Av en slump, det finns några fallskärmshoppare
som kommer att falla längs batteriet som är precis bakom
och som kommer att massakreras.
Det fanns specifika mål för amerikanerna i detta område?
Ja, bakom Sainte-Marie du Mont, det är säkert,
det är detta Holdy-batteri.
De vet inte riktigt där hon är på Holdy.
Det kan hon också vara på vägen till Brygge stad.
Jag har intrycket, när du pratar med mig så,
att det finns en liten lek kurragömma
på natten den 6 juni.
Amerikanerna vet inte nödvändigtvis där de hoppar fallskärm.
De har fortfarande mål.
Detta Holdy-batteri, detta är ett av målen
amerikanska styrkor.
Ja, detta är ett av målen amerikanska styrkor
på grund av Holdy, du kan fotografera på Utah Beach.
Holdy ser du inte inte Utah Beach,
shooter justerare är i kyrkan Sainte-Marie du Mont.
Därifrån ser man mycket bra Utah Beach.
Det är ett batteri mycket diskret och osynlig,
kanske farligare som blockhus för landningen.
Är hon inte långt härifrån? - Hon är precis bakom där.
Jag tar dig dit. -Nå, låt oss gå.
Specialoperation på Holdy.
Det är verkligen klart.
Så det är här var batteriet var.
Serge, det var här batteriet låg, precis på ängen.
Och kanonerna kom ut precis mellan träden här.
Och det höll nästan på att gå ner upp till tre fjärdedelar av fältet.
Hur många var det?
Fyra hypofyskanoner dras av larver och traktorer.
Dessa träd fanns där.
På bilderna innan, de är lite mindre.
Det är mycket tydligare eftersom vi har en artilleriposition.
Diken är rena, men du har samma träd
förutom en eller två som jag såg, men som föll med stormarna.
Men det hade du hela vägen sådär.
Du hade ett helt försvarssystem, du hade rävhål på den tyska sidan,
och du hade skyttegravar som dessa.
Det är faktiskt ett skyttegrav.
Du hittar detta, du hittar den här bilden där...
Om Marc Bandos böcker, den amerikanske historikern,
du hittade det här fotot
där det finns Joe Piston, denna berömda amerikanska paragraf som citeras,
där de är så, och där hade du döda tyska soldater.
Om jag rensar hela klyftan för dig,
du är på samma plats än på bilden.
Vi är verkligen i ett skyttegrav.
Så här är vi verkligen på slagfältet.
Där är vi verkligen på slagfältet.
Detta batteri vid 06:00, hon är tillfångatagen.
Hon kommer aldrig att kunna skjuta på stränderna i Utah Beach.
Detta betyder att i slutändan, fallskärmsjägare,
genom att tysta batteriet, säkerligen räddade liv
på Utah Beach, annars hade dessa kanoner fortsatt
att skjuta på stranden.
Det är säkert, det är säkert.
Om batteriet kunde ha börjat brinna vid landstigningen,
det skulle ha gjort hundratals dödsfall.
Det är säkert och säkert.
Inom 101ᵉ-sektorn,
La Barquette lås och Brévands-broarna
tas och hålls sedan tidigt på morgonen, trots tyska motangrepp.
Klockan 12, första avfarten Utah Beach Beach,
inte långt från Poupeville, faller till händerna amerikanska fallskärmsjägare
och kontakt skapas med element av fjärde infanteridivisionen
landstigning på morgonen.
Om några timmar, de andra tre utgångarna,
Oudienville, Odouville de la Hubert, St-Martin de Varreville, är säkra.
Men tyskarna håller fortfarande branschen
från Saint-Côme-du-Mont och vägen till Carentan.
Situationen för 82:an är mer kritisk.
Sainte-Mère-Église är ockuperad, men hans försvar är komplicerat
och inrättandet av ett strandhuvud
på båda bankerna du Merderet misslyckades.
Många enheter är isolerade på västra stranden.
I början av eftermiddagen, den andra och tredje
bataljon av åttonde regementet infanteriet lämnar Utah beach
och nå insidan med väg ett och två.
Understödd av Sherman-stridsvagnar,
de kommer att delta vid infångandet av Sainte-Marie du Mont.
Men den 6 juni, runt klockan 16, tyskarna motattack mot
från La Fière-bron.
Fallskärmsjägare från 82:a Airborne
möta dem 200 grenadjärer och pansarna
av en pansarövningsbataljon, utrustad med franska fångsttankar:
Renault R35s och Hotchkiss H39s.
Hela början efter 12.00, fallskärmsjägaren
är under ständig artilleribeskjutning.
Vid 16-tiden dyker två tankar upp på Chaussée de La Fière.
En 57 mm kanon och två stridsvagnsförstörarteam
beväpnade med bazookas förstör dem.
Medan en tredje tank kommer farligt nära
och hotar den amerikanska positionen, två orädda fallskärmsjägare,
fortfarande slut på ammunition, lyckas förstöra den också,
därmed stanna den våldsamma tyska anklagelsen.
Det här scenariot händer överallt. Fallskärmsjägarna ger inte upp.
Trots deras spridning, män samlas,
hittas ofta med dem andra kompanier, andra regementen.
De av 82:an ibland blandas med de av 101:an.
De högsta överta kommandot av dessa olika grupper.
Alla försöker utföra sitt uppdrag trots deras numerära underlägsenhet,
brist på utrustning och ammunition.
När de misslyckas att attackera strategiska punkter,
dessa undergräver vägarna,
sätta upp bakhåll och upprätta befästa punkter
att tyskarna försök minska genom att dränka dem
under en flod av eld.
På kulle 30, inte långt från Picauville,
500 amerikanska fallskärmsjägare av den 82:a kommer att finnas kvar
belägrade i flera dagar, ständigt inlämnade
till beskjutning Tyska batterier.
De saknar vatten, ammunition,
plasma för de skadade, men de kommer att hålla i fem dagar.
Bortom myten och vykortet Sainte-Mère-Église,
kan vi överväga att den amerikanska luftburna operationen
på kvällen den 6 juni 1944, var det en succé?
Om vi ​​tar målen ett efter ett,
det är svårt att dra denna slutsats.
Broarna över Douve inte förstörs,
Saint-Côme-du-Mont togs inte,
den 82:a lyckades inte att göra sitt strandhuvud.
Dock, Sainte-Mère-Église tas och hålls
och alla vägar, alla strandresor i Utah Beach
tas och säkras och det kommer att möjliggöra en landstigning
trupper till sjöss som kommer att vara i förhållanden
mycket stödjande som de aldrig kunde ha
utan det luftburna anfallet.
I denna mening är det en framgång.
Så faktiskt, verkligen, fallskärmsjägaren
utgjorde en första våg framför Utah Beach
för att möjliggöra framsteg marktrupper?
Exakt. Förlusterna här är jämförbara.
Vi har redan nämnt det, det är 60 % förlust för den 82:a,
40 för 101:an, vi uppskattar 90% utrustningen som förlorades under misshandeln.
Men för allt det, amerikanska paragenerals,
särskilt i 82ᵉ, kommer att höja att handlingen var utmärkt.
Slaget om fallskärmsjägare var verkligen väldigt, väldigt bra.
De visade verkligen vad de visste hur de skulle göra.
Ja. De demonstrerade att läran para,
vertikal omslag, det var modern krigföring.
Det var något riktigt effektivt. att komma fram på en front
framför en avsats.
Klockan 21.00 den 6 juni 1944.
de allierade lanserar operationer Keokuk och Elmira,
segelflygarnas sändning av viktiga förstärkningar vilket kommer avsevärt
öka eldkraften amerikanska fallskärmsjägare.
På stränderna, verksamheten fortsätter.
På Utah, i slutet av dagen, mer än 23 000 män,
1700 stridsfordon och 1695 ton tillförsel
landades.
Vid midnatt den 6 juni 1944, brohuvudet är verkligen
installerad i Utah Beach.
Men sätten mot Saint-Sauveur Le Vicomte i väster
och Carentan i söder, för att uppnå Cotentin cutoff,
och korsningen med trupperna landade i Omaha,
återstår att erövra.
De efterlängtade strandhuvudena
komma ner till stora fickor fallskärmsjägare fortfarande isolerade.
Två grupper är åtskilda på var sida om Amfreville.
En grupp ockuperar på Hill 30 mellan Picauville och Chef-du-Pont.
Element som vetter mot Brévands och runt La Barquette,
förblir hotad av tyskarna, håller höjden av Saint-Côme-du-Mont.
Och mycket längre söderut, långt ifrån något mål,
de förlorade fallskärmsjägare från två regementen är förankrade i Graignes.
Amerikanska fallskärmsdivisioner betalat ett högt pris
den 6 juni 1944.
2 500 fallskärmsjägare dödades eller skadades.
101:an förlorade 40 % av sin personal, den 82:a, 60 %,
av vilka många, på kvällen den 6 juni, är fortfarande förlorade
eller isolerad på Normandies landsbygd.
Befolkningen hjälpa dem så gott hon kan.
Några förlorade fallskärmshoppare kommer att vandra i många dagar,
andra kommer aldrig att hittas eftersom tyska förstärkningar anländer.
Söndagen den 11 juni 1944, i gryningen, de 182 amerikanska fallskärmsjägare
förankrad i byn Graignes, attackeras av 2 000 grenadjärer
av 17:e SS-pansardivisionen.
Ett första överfall avvisas.
Striderna fortsätter hela dagen.
På kvällen, amerikanerna överväldigade,
bryta upp kampen och faller tillbaka i oordning.
De lämnar sina sårade bakom sig
och byns invånare som inte flydde.
Repressalier mot civilbefolkningen som stödde dessa befriare
kommer att bli hemskt.
Byn är plundrad, sätt sedan i brand.
Waffen SS avrättar de överlevande.
32 civila och minst
ett femtiotal amerikanska soldater kommer att förgås.
De andra lyckades fly, men SS:s inställning
säger mycket om deras sinnestillstånd.
De kommer att kämpa till slutet.
Började på stränderna och på landsbygden, striderna för att befria Frankrike
och Europa har precis börjat.
Fallskärmsjägaren från 82:an och den 101:a luftburna
har inte kämpat färdigt.
De kommer att delta många andra strider.
De kommer att vara med i alla slagsmål
i september 1944, i Arnhem, Holland, i december samma år,
i Bastogne, Belgien.
I juni månad 1944, slaget vid Normandie börjar.
Andra världskriget är långt ifrån över.
Segerns änglar har precis öppnat vägen.