5. јун 1944, 21.30.
13.348 људи из две дивизије амерички падобранци,
82. и 101. ваздушно-десантна, спремајући се за пењање
у скоро 1000 уређаја који ће их спустити на Нормандију.
До тада се нико није усудио да лансира ваздушна операција
овог обима.
Ови падобранци ће чинити
први талас америчког искрцавања.
Њихова мисија, да обезбеде десни бок копненог напада, отвори путеве
тако да пешаци може брзо продрети
унутрашњост, држи раскршће по сваку цену,
мостови и путеви у сектору, уништити одбрану непријатеља
и суочити се са изгледима Немачки контранапади.
Савезнички генералштаб очекује огромне губитке.
Неке прогнозе најављују да ће 75% падобранаца пасти у борби.
И нису далеко од марке.
Операција је удаљена два прста да буде жалосни фијаско.
Међутим, увече 6. јуна г. падобранци 82. и 101. ваздушно-десантне
достигли да заврши већину мисија
која им је била поверена.
Упркос лошем времену, испусти грешке,
разарања немачке противавионске топове,
руши и дављења у мочварама,
успели су да прокрче пут трупама искрцаним на плажи Јута.
Ко су били ти људи? од којих је већина скочила у функцију
први пут?
Како су постигли овај луди подвиг?
Зашто су Немци пропали? да зауставе њихов напад?
Новинар и историчар,
Хтео сам да знам тачан допринос
амерички падобранци приликом искрцавања у Нормандији.
Прешао сам време.
Сакупио сам сведочанства.
Момак се тамо крио и када нас је видео рекао је:
„Нисам веровао да ћу то преживети“.
Сакупио сам трагове.
То је поклопац аутомобила генерала Фалија.
Љубитељи живе историје
поново створен за мене услове борбе.
Да разумем, пратио сам на земљи активни дисплеји
другог страног пука падобранци из Калвија.
Ове велике акције остани за нас
мало мита и Врховног грала које бисмо желели да репродукујемо.
Изнад митова и легенди,
Покушао сам да дешифрујем ову прилично слабо познату фазу
савезничког искрцавања у Нормандији.
Тамо је, између шумарака и мочвара, да су амерички падобранци
написао једну од најлепших страница историје ваздушно-десантних трупа.
Упркос свим опасностима, и под условима
често застрашујуће, ови изузетни војници
одиграо суштинску улогу у успеху слетања.
Заувек ће бити анђели победе.
6. јун 1944, Омаха Бич.
у 06:35 часова, први амерички јуришни талас
ће се појавити овде.
Један од пет циљева операције Нептун,
кодни назив установе мостобрана
на обалама Нормандије.
Британци и Канађани пристајаће на три плаже
источно од уређаја.
Кодног назива Злато, Јуно и мач.
Американци ће кренути у напад од две плаже
најзападније, Јута и Омаха.
У Омахи ће бити пакао.
90% мушкараца у првом таласу биће убијен или повређен.
Они од следећих таласа биће насукани на плажи,
заузели Немци чије одбране
неће бити започета бомбардовањем.
Ситуација искрцаних трупа је тако катастрофално
да је савезничка врховна команда чак ће размотрити да их врати на брод,
преузимајући тако ризик да изазове неуспех целе операције.
на крају дана, резултати ће бити неодољиви.
Од 35.000 људи који су се искрцали,
скоро 5.000 ће бити убијено, повређен или нестао.
Омаха ће добити надимак "Крвава Омаха", Крвава Омаха,
постаје један од главних симбола америчког искрцавања
на обалама Француске.
Легенда би волела да су операције у Јути,
друга плажа у америчком сектору,
прошао тако добро да би спасли десант.
генерал Бредли, командујући Првом америчком армијом,
чак се усудио да говори здравствена шетња у Јути.
Регис Гиард је један француски специјалисти
битке за Нормандију.
Хода земљом и тражи архиве преко 20 година.
Здраво Регис. -Здраво, Серге.
Овде смо у Омахи.
6. јуна 1944. год. искрцај иде веома, веома лоше.
Први талас буде исечен на плажи.
Боље је прошло на плажи Јута. Како то можемо објаснити?
Можда тако што ћете рећи себи да је први талас
није се догодило у 6:30 ујутру. као овде у Омахи,
него у ноћи, у унутрашњости, чак и у мочварама.
Овај први талас, да ли су то падобранци?
Да, чак и ако су на плажи између Омахе и Јуте су различите,
одбрана је другачија, земља такође.
Немамо исту одбрану ни исту земљу.
Али фундаментална разлика између Јуте и Омахе,
је да у Јути имамо компоненту ваздушно-десантне снаге од 13.500 падобранаца.
Дакле, ако узмемо у обзир овај вертикални омотач
у војном смислу, ова сила која долази са неба
као први талас напада, коначно, на плажи Јута,
добијамо скоро исти резултат него Омаха у смислу губитка.
Зашто не послати падобранци иза Омахе?
То је питање углавном средње.
Предњи део авиона Нептун, то је приобални сектор од 80 километара
и ту не можемо да ставимо падобранце.
Није било довољно падобранаца и авиони да их транспортују.
Падобранци су послати у веома стратешким тачкама.
Имамо падобранце на оба краја мостобрана,
где је она најрањивији на контранападе.
У енглеском сектору, ово је шести Ваздушно-десантни
ко ће скочити северно од Каена, и у америчком сектору,
то су две дивизије 82ᵉ и 101. иза плаже Јута.
13.500 падобранаца, то је још увек много падобранаца.
Колико је то авиона?
То је 800 авиона за падобранце, за капи у ноћи 5-6 јуна.
Ујутру је сто авиона и око 200 авиона увече,
да вуче и доведе главни појачања у људству и опреми.
То значи да је било падобранска операција
а затим ваздушна операција.
Главна операција је ослобађање од шест падобранских пукова.
А онда долази талас појачања у 4 ујутру једрилицом
и талас увече у 21 час. такође једрилицом.
Морали смо дуго чекати
пред савезницима одлучи да падобраном људи
неколико сати пре слетања на копно.
И са добрим разлогом,
претходне ваздушне операције 1942. и 1943. године
у северној Африци и на Сицилији, није добро прошао.
У Италији посебно, 3.400 падобранаца 82. ваздушно-десантне
били расути на површини од 80 километара у пречнику.
Скокови су направљени усред бела дана,
шта је чинило мушкарце посебно рањив.
Од 144 британска једрилица,
70 је изгубљено, уништила немачка ДЦА,
жртве удеса или оштећења на мору.
Ако генерал Ајзенхауер подржава операцију,
неки чланови савезничког генералштаба
и даље су веома невољни.
Ако је почетни напад заснован о ослобађању падобранаца,
појачање од 4000 пешака биће транспортован ваздухом једрилицом
који могу довести директно груписане на земљи људи и опрема.
Ови уређаји су два типа.
Хорса једрилица, британски дизајн,
произведен је у 3800 примерака између 1942. и 1945. године.
Већина његове ћелије израђен је од шперплоче обложене платном.
Ако се сломи на тлу, крхотине су оштре и опасне.
Са капацитетом 25 опремљених људи или два џипа,
или џип и противоклопни топ калибра 57 мм,
то је тежак уређај који захтева чиста подручја за слетање.
За истовар, труп му се раздваја на два дела.
Али Хорса изгледа мање погодан од америчког модела
за ноћно слетање на селу Нормандије.
ЦГ-4 или Вацо, лакши и управљивији,
али исто тако робустан са својом структуром челичне цеви,
произведен је у 14.000 примерака од 16 различитих компанија
између 1942. и 1945. године.
Погодно за пешадијски транспорт попут јединица за подршку артиљерије
или геније, може да носи 13 опремљених војника
или хаубицу 75мм или лаки булдожер.
За разлику од Хорса, ВАЦО је опремљен
зглобно нагнути нос, одмах иза кокпита.
Данас, као и 1944. ваздушни транспорт опреме
остаје суштински.
Морамо испоручити што је пре могуће и то у најбољим условима
за падобранце, неопходна средства
на несметан рад њихових копнених операција.
Најделикатнија интервенција.
То је врста падобрана што се већ дешавало 40-44
у тренутку слетања.
Тачно.
Често смо користили испуштање малих пакета,
оптерећења од 50 до 225 килограма.
И тамо, данас, можете ли испустити веома велике?
Онај веома велики, можемо ићи до осам тона,
као медицинска хируршка антена
на коме ће бити операционе сале у једном бремену,
у једном пролазу и можемо ово ставити на земљу.
То је процес деловања што је веома деликатно.
Спуштањем падобраном малих терета, чак и велика оптерећења,
мора бити веома тешко спустити падобраном.
Да, захтева прилично високе техничке вештине
колико за паковање терета у себи,
за веома велика оптерећења, има веома велику запремину
и много тежине, а такође и за падобрански систем,
дакле падобрански систем, избор падобрана
у функцији брзина ветра,
како лети авион, на којој висини,
и колико хтели бисмо да га оставимо.
Све је то врло прорачунато. -Тачно.
Постоји тим техничке секције војске
који ради своје прорачуне ветра и површине и ко нам даје карте.
Из ових графикона и ови графови
моћи ћемо да постигнемо, ми, наше условљавање према
потреба за копненим трупама да им омогући прецизно
да имају своју опрему у право време и на правом месту.
У ствари, јеси као велики поштански радници.
Можете испоручити, ви сте УПС Интернатионал.
То би нас добро описало, велики поштански радници.
Велики поштански радници бригаде за ванредне ситуације.
Ми смо из 11. бригаде падобранаца
који се зове бригаде за ванредне ситуације
јер смо способни да радим овакве ствари.
Пуштено између 00:00 и 01:00, амерички падобранци
мораће да сачека неколико сати пре него што можете
опоравити опрему и појачања.
Међутим, биће неопходно остварити што је брже могуће
мисија чији циљеви мењали неколико пута
пре дана Д.
Који су циљеви операције Коначно амерички ваздушни десант?
Када је 7. корпус искрцава се на плажи Утах,
његов циљ је да оде и узме лука Шербур
и зато да прво сече полуострво Котентин.
Ово је улога параса да пресеку ово полуострво?
У првом кадру, то је то.
Постоји ваздушно-десантна дивизија, 82. која мора да скочи
између Саинт-Саувеур Ле Вицомте и западна обала Котентина,
а 101. мора скочити између Саинте-Мере и Карентан иза плаже Јута.
Да ли то значи да се план променио?
15 дана раније, 24. маја, емисија радио пресретања
са извиђањем из ваздуха који потврђују
само немачка појачања су позиционирани
у за то предвиђеним просторима за падобранце.
То је снага од 8.000 људи. Ово је 91. дивизија.
Ојачана је од 3500 немачких падобранаца
Шестог пука Фаллсцхирмјагер.
Савезници су принуђени да промене свој план.
Дана 27. маја 44. год. они ће објавити коначни план,
план Оверлордовог напада, и они ће се концентрисати
сви падобранци иза области Утах Беацх.
Они ће заштитити излети на плажу у Јути?
углавном, заштитити излазе на плажу
и почните да узимате платоглаве иза река Мердерета
да започне рез.
82. ваздушно-десантна мора да заузме Саинте-Мере-Еглисе,
Баудиенвилле и Неувилле-ау-Плаин.
Мораће да уништи мостове на Доувеу у Етиенвиллеу
и Беузевилле ла Бастилилле,
узми и држи мостове у Ла Фиере и Цхеф-ду-Понт,
у циљу утврђивања положаја западно од реке Мердерет.
101. ваздушно-десантна мораће да обезбеди четири насипа
излази са плаже Јута,
тишина тешка батерија из Саинт-Мартин-де-Варревилле.
Мостови преко Доувеа, северно од Карентана
мора бити уништен.
Два моста у Бреванду и још један код браве Ла Баркуетте
мораће бити освојен.
Само овде, овде је земља је посебно неповољан.
Бокаж је измишљен запетљања
неповољан када слете једрилице.
Немци углавном чиниле замке.
Нарочито су поплавили мочваре.
Ерван Патте је техничар у парку Мараис ду Цотентин.
Објашњава ми како Немци достигли
да задржи део региона под водама плиме.
Ерван, ево, ми смо на мосту Ла Баркуетте.
То је стратешки прелаз за савезнике 6. јуна 44. године.
То је била и стратешка тачка за Немце на крају.
Да, јер менаџмент и контролу над овим мостом,
разумевање овог моста помаже у управљању водом.
Мост Ла Баркуетте, пре него што буде прелазни мост,
то је мост са вратима на површини
који спречавају воду из мора да поплави мочваре
од 18. века.
Како то функционише?
Ради са притиском воде.
Море се диже, врата затвара,
море се спушта, вода поново отвара врата.
То је аутоматски. -Да.
Немци ће схватити да тамо, поплавивши мочваре,
контролисањем ове воде, могу да контролишу 28.000 хектара
влажна подручја, напуните их водом и они ће то искористити.
водена копилад, који су елементи који су планирани
само за одржавање врата.
Избаците ове огромне комади дрвета са сваке стране,
и можеш рад на вратима.
Ако их гурнете надоле, Ово вам омогућава да контролишете ниво воде.
Ако вода не прође изнад ових шума,
не може да отвори врата.
четири године, а да не поплави куће,
одржаваћемо константан ниво.
Имамо утисак да су то радили на анархичан начин.
Али не, било је веома промишљено.
Да. Осим тога, постоји лоша гласина
рекавши да су блокирали врата, Али не.
Да су блокирали,
завршило би се поплавом све што је било около
јер вода нагомилало би се превише,
са падавинама у Нормандији.
Али то значи да је вода достигла који ниво?
Видимо трагове на мосту, када лишајеви престану,
то је да вода расте јер пере дно палубе.
Јасно видимо да још може ићи горе
два-три метра.
И сву земљу је под водом.
Да, ово су земље који су на местима
испод нивоа мора, више од плављења мочвара
а изнад свега овога што је то дозволило да уради.
Када су подручја поплављена, морате проћи кроз одређене руте,
путеви, мостови.
Ти контролишеш мостове, путевима
и можемо да контролишемо све што прелази.
Као да је Немци су изградили
огроман бедем од воде
и нема више само мали пролази за проверу.
Имали су алат на месту
да се направиш велика природна заштита
и стратешки, то ће функционисати.
Мора да је то било ограничење такође за ваздушно-десантне трупе,
неки који су пали на овим подручјима која су била поплављена.
Јер зависност прецизности ослобађања
мерила које су пилоти имали,
јер смо и ми у условима који нису били наклоњени јуна 44. године.
У случају неслагања у односу на зоне пада,
уместо да буде на сувом, били су у поплављеним подручјима.
Ако се нађете у средини великог поплављеног подручја,
постоје значајни ризици од утапања и то се догодило.
У ноћи 6. јуна г.
овај пејзаж ће се трансформисати на огромном бојном пољу
из које понекад излази, 70 година након догађаја,
покретни остаци.
Током снимања, мој водич, Регис Гиард, дозива ме.
Управо је урадио случајно откриће.
Никада не престајете?
шта је ово? -То је падобран.
То је комад падобран од 44, гарантовано.
Избледела је, али то је то. -Шалиш се?
Видео сам то раније и тачно је као да је то.
Управо сам наишао док хода случајно.
То је немогуће.
Кунем се да је падобран Америчка камуфлажа.
То је лудо. -Има ли неко нешто тамо?
То је веома велики комад, али је добро
Траг.
Комад америчког падобрана.
То је лудо. -Имаш своје памћење.
Права успомена.
Огроман је. Огроман је.
Ово је историја уживо. -Жива прича.
Комад америчког падобрана.
Не предалеко са моста Ла Баркуетте.
Одмах поред. -Огроман је.
Шест ДЗ, Дропзоне, зоне пада означена различитим словима,
су дефинисани и дистрибуирани између шест падобранских пукова
од две ваздушно-десантне дивизије.
Две зоне за слетање, зона слетања или ЛЗ,
такође су изабрани за једрилице
у центру оперативног подручја
и у близини државног пута 13.
Цела се налази у области око 57 квадратних километара.
Операције морају да прате једна другу на норманском небу.
Од 21:50 часова,
први уређаји полетеће у Енглеској.
Ово су операције кодиране у Бостону, за 82. ваздушно-десантну и албанску,
за мушкарце 101. ваздушно-десантне.
од 4 сата ујутру, једрилице ће се придружити плесу.
Ово су операције у Чикагу за 101
а Детроит за 82.
На почетку вечери, 6. јуна 1944. год.
додатна појачања биће транспортовано
једрилицом, Елмира и Кеокук операције.
200 Патхфиндерс, извиђачи ваздушно-десантних трупа,
имаће мисију за означавање зона скокова.
Пао сам, усред ноћи, усред непријатељске територије,
они ће бити први војници Дана Д на тлу Нормандије.
Капетан Франк Лиллиман, вођа Патхфиндера 101. ваздушно-десантне,
биће први савезнички војник да скочи на Нормандију.
Технологија које Патхфиндерс користе
је строго поверљива.
Екипе су састављене углавном 18 мушкараца,
имају седам холофанских лампи који ће бити постављен на земљу
да се формира Т.
Основа Т означава правац скока,
пречка, тачка доласка.
Патхфиндерс су такође опремљен са Еурека предајним станицама
који ће послати радио фреквенцијски импулси
покупили Ребека пријемници инсталиран испод трупа
уређаја на врху тренинга.
Пилоти ће тако моћи да се оријентишу до зона пада.
Доживите интензитет од скока у рад,
ово је оно што сам желео.
Морао сам да разумем
како мушкарци падобраном у зону непријатеља
могла представљати ефикасну силу способан да дестабилизује противника,
или га чак победити.
Прво посматрање, само материјал а авиони су се мењали од 1944. године.
Инструкције за скок а атмосфера изгледа иста.
у ноћи, извиђачи другог РЕП
стигао до зоне пада које су обележили
избегавајући да буде уочен од стране непријатеља.
Успоставили су везу са падајућим авионима.
Циљ, прикупити ваздушне капи на најмањем могућем простору,
концентрисати интервентне снаге.
у авиону, сусрећу се са очима војника,
Осећам тупу стрепњу описали амерички падобранци
од јуна 1944.
Скакање из летелице лансиране 200 километара даље на време није природно.
Потребно је паклено много храбрости.
Минуте пролазе. Притисак расте.
После 1 сата тактичког лета намеравао да стави мушкарце у каду,
Имам утисак да сви више немају само једна жеља: да прођем кроз врата,
ослободи се ове кабине који их закључава.
Ускочите и започните операцију јер мисија заиста неће почети
да када су падобранци дотакнуће земљу.
Кад се врата отворе и људи устају,
чврсто једно уз друго, сломљена њиховим теретима
и траке које их спутавају, напетост је на врхунцу.
Онда се коначно огласила сирена.
Једном на земљи, падобранац се нађе сам,
немајући ништа друго него сопствено оружје
и ограничену количину муниције.
Он је посебно рањив.
Остале операције је поновљено на десетине пута.
Ништа није препуштено случају.
Прво морамо да се окупимо,
реартикулисати тако да су се људи разбежали
реконституисати праву борбену силу.
Ево нас на вежби у којој има 200 запослених,
рећи ћемо мање-више…
280 укупно.
Замишљамо у 44, било их је неколико хиљада
да скаче ноћу са средствима комуникације
који су били инфериорни на оно што данас имате.
Мора да је било веома компликовано за њих.
То је добро из овог разлога које су понављали
и понављајте месецима операција.
Веома је компликовано и треба га поновити. у детаљима да се не би изненадио
када стиже изненађење.
Наш посао је да радимо хајде да се поново нађемо што пре
а имамо људе који су заједно тренирали,
да обнове своју мисију.
Свака компанија, у зависности од његових елемената,
њихове зоне распоређивања, њихова акција,
групишу се у почетне тачке, у жаргону земаља.
Групишемо се по држави, после иза земље,
мало даље, имамо дискретну зону артикулације,
који дозвољава да све пребројим.
То је проблем када скачемо, то је зато што смо неорганизовани.
Сви знамо где морамо да идемо.
Знајући то тамо, јесмо лет авионом за 1 сат, било је лагано.
Али када можемо 2 до 4 сата на врућини, на хладноћи или било шта друго,
у стресу, брзо постајемо потпуно дезоријентисани.
Оно што је једноставно постаје веома компликовано за имплементацију.
Артикулисати и побрини се да сви,
од последњег војника до вође,
иди на право место и свако на свом правом месту,
компликовано је.
Сваки елемент има своју почетну тачку, њено артикулационо подручје.
Пролази почетну тачку где се сви рачунају.
Они поново артикулишу, где ћемо поново заузети борбени положај.
Реформисаћемо групе, секције, чак и компанија,
и једном спреман, јављају на радију
и можемо започети мисију.
Али део области као део за скок,
то је веома технички део, где морате да идете веома брзо.
Скачемо, узимамо падобране, не напуштамо их, и торбу.
Имамо 30 или 40 килограма.
Имамо просечну удаљеност процењена на 1500 м
урадити за мање од девет минута да побегне што је пре могуће.
Напустићемо зону пада јер је то углавном поље,
равно тло, тако да смо веома рањиви
да иде у области зглоба где ћемо се мало склонити
а онда имамо 1 сат да пређе додатних осам километара
јер процењујемо да је 1 сат потребно време
за прилично спремну јединицу да затвори сектор
8 км у пречнику.
Дакле, ово нам омогућава да кажемо
да можемо напустити подручје и бити напољу
реаговања непријатеља.
Једном твој падобран се отвара и проверава
прво је где су остали момци?
И онда, где сам ја?
Више од 70 година након објављивања амерички падобранци
изнад Котентена,
мушкарци обележавају догађај скоро скачући
под истим условима.
Слушајући упутства, разумем.
Искакање из радног авиона, није природно.
Опасност је стварна. Зашто преузимати такав ризик?
Један од учесника, Томас Келер, немачке националности, дозива ме.
одакле си
Долазим из Немачке а ја сам бивши падобранац.
Такозвани Фаллсцхирмјагер.
Ваше присуство овде данас је веома симболичан.
Да, апсолутно, из два разлога.
Били смо у Француској,
борили смо се једни против других
и данас, уједињени смо у Европи.
Друго је да смо овде да одамо почаст онима који су нас ослободили,
посебно падобранци који су били на челу.
Али овај скок који направиш за некога
или нешто посебно, или за забаву?
Није за забаву. То је део наше историје.
И радимо ово за падобранце, да их поштујем,
да почасти све ове младиће 18 или 20-годишњаци који су овде умрли
а који нису били припремљени да се бори за Европу.
Ово је наша прича и осећамо јој блискост.
Скачемо са Американцима, британски,
Француски другови које волимо.
То је као велико братство. Заиста је посебно.
Какав осећај имате?
То заправо није осећај.
То је висцерални осећај које имамо
када видимо ове старе Ц-47 одакле скачемо.
То је део наше историје. Није Холивуд.
Ово није биоскопски скок.
Видите, ми тренирамо, пратимо наређења.
Остаје опасно. Овако, ми живимо историју.
Морам само да ти пожелим добар скок.
На дан Д, транспортна флота је састављена
821 авион, Доуглас Ц-47 Скитраинс,
небески воз.
Цивилни уређај пуштен у употребу из 1935. године
и усвојен од стране америчког ваздухопловства 1942. године.
Као и сви савезнички авиони, носе идентификационе ознаке
дана Д како би се избегла пријатељска ватра.
Три беле и две црне пруге.
Ради се о избегавању фијаска на Сицилији.
У јулу 1943. год.
половина арматурних равни био погођен
ватром савезничке флоте.
Цхарлес Доннефорт је ваздухопловни инжењер и пилот.
Он има неограничену страст за све шта лети
и тачније, на војне авионе
Другог светског рата.
Чарлс, овај Ц-47, да ли је то добар авион?
Да, то је најбољи авион тог времена за превоз.
Он је много супериорнији на његов еквивалент Јункерс-52.
То је такође робустан авион, једноставна и није скупа за прављење.
Међутим, и даље се чини посебно рањив.
Он нема оружје.
То је авион који не изгледа бити заиста створен за рат.
Не, то је у суштини цивилни авион, ДЦ-3.
Ево његове војне верзије, Ц-47.
Уопште није имао систем заштите.
Релативно је спор у поређењу са ловцем.
Није заштићено без одбране.
Он је веома, веома осетљив Ватра из балона и малокалибарског оружја.
То значи да су услови лета мора да се прилично трудио?
Да. Нису имали пратњу
и изнад Нормандије, било је горе
јер је лет обављен ноћу, са инструментима и без светла.
Пилоти су били фокусирани на светлима водича
и изнад Котентена, била је потпуна магла.
Тако су се групе разишле
и сваки пилот морао да пронађе појединачно
његова зона пада.
Било је заиста неопходно нека буду веома храбри.
Наравно, и пронађите зону пада
у овим околностима са Флаком
које неки никада нису срели,
мука пилота, анксиозност падобранаца
и непријатељска ватра, слаба видљивост
и изнад свега ризик од пуцања, не проналазећи зону пада
или мора да импровизује у случају да је дропзона заузета.
Мора да је вибрирао унутра, Мора да је то био веома напоран лет.
Наравно да су упоређивали Флак удари до града.
Међутим, пилоти морали да остану хладни
да пронађе ДЗ шта год да се деси и ослободи падобранце
без обзира на цену.
Једва чекам да улетим у њему да видите како то заправо изгледа.
формације Ц-47 полетеће из Енглеске
петљати изнад полуострва Котентин,
пролазећи редом на обали острва Гернзи и Џерси,
изнад зона пада, затим Утах Беацх.
Сваки од пука падобранска пешадија
узима на брод 3 до 4 четири формације састављена према
случајеви од 36, 45 или 54 Ц-47.
Ове формације које се зову Сериали,
удаљени су шест минута на зони скока.
На броду, падобранци су измишљени
у штаповима од 15 до 18 људи
у функцији опрема транспортована.
Попуњеност падобранаца је добра другачији од пешадије.
Њихова одећа је чак веома специфична.
Носе модификовани шлем са штитником за браду,
сако, панталоне и чизме за скакање.
Падобранци су опремљени за врло специфичну мисију.
Они ће се борити иза непријатељских линија
у малим аутономним јединицама.
За њихове оброке, додаје се оброк преживљавања
направљен од суперцхаргед чоколаде
који обезбеђује потребну енергију за три дана.
Њихов комплет прве помоћи обогаћен је подвезом
и доза морфијума.
Њихово оружје прилагођава се од случаја до случаја,
али сви носе муницију, гранате и чак
додатне лаке мине.
Стевардсхип не изгледа превише пажљив
на снабдевање бодежи или мачете,
нити нужно стриктно примењивати прописи о пиштољу.
Неки, чак и пре опремања њиховог падобрана
и њихов прслук за спасавање, већ носи више од 40 килограма опреме.
Све што се директно не одузима
се пуни у контејнере који се могу испуштати, пара пакети,
учитава у уређаје или директно усидрен
испод стомака Ц-47.
У зору 5. јуна 1944. год. инвазијска флота састављена
више од 5.000 чамаца испловити.
Крените на обалу Нормандије да мора да достигне најкасније 24 часа.
Овог истог 5. јуна, на крају дана, начелник савезничког генералштаба,
генерал Ајзенхауер, посећује 502. пук
падобранска пешадија 101. ваздушно-десантне.
За разлику од оних из 82. јединица већ пала преко Сицилије
и Италија 1943. већина ових мушкараца
никада нису упали у рад, али су патили
обука за елитне трупе.
37 недеља интензивног тренинга,
40 километара марша за 8 сати, мали јутарњи џогинг
са торбом од 15 килограма на леђима, вежбе бојеве муниције
и недостатак сна постали њихова свакодневица.
Они су исковали свој есприт де цорпс и формирају ударну трупу.
Они су спремни да се подвргну свим тестовима.
ово је добро,
операција у Нормандији пружиће им прилику да заблистају.
Најновија процена губитака шаље дрхтавицу низ кичму.
Сваки други би могао бити убијен или повређених у наредним сатима.
Након што је прескочио два дана, падобранци другог РЕП-а
ће поновити операцију у мраку најкомплетније овог пута,
као што су то чинили њихови стари у ноћи са 5. на 6. јуна 1944. године.
ове вечери, посебна атмосфера за вас.
Претпостављам да је ноћни скок је потпуно другачије.
Ограничења су потпуна другачије од дневног одмора?
Да. Тама прво ствара, видиш то,
мало другачију атмосферу.
Људи су веома фокусирани, уклопити мало више у њихов скок.
Падобранац је веома изолован,
још изолованије да кад сване дан,
оба током скока, приликом спуштања под једра
и током реартикулације.
Такође га чини сложенијим
распоређивање трупа и несметан рад
мисије у одређеним аспектима.
Технички, морамо
припремити другачије прегруписати се, оријентисати се
и боре се ноћу.
За то смо веома добро опремљени.
Тактички нам је потребно више времена и припремамо се за напад на мисију
са делом радне снаге који нису приступили јединици,
чак и легионари који је приступио суседној јединици
јер су били изгубљени а држали се другог
падобранац или други подофицир који их је сакупљао.
Дакле, почињете своју мисију а ви мислите да је циљ
може се доћи из колики проценат падобранаца
окупљени на зони пада.
Генерално сматрамо да 75% можемо да нападнемо мисију.
Опште стање духа је на крају идентичан
или изгледа много ономе што је живело
и шта су мислили борци из 1944, претпостављам.
Да, јер кад прођеш кроз врата лансираног авиона
200 километара на сат ноћу, увек је исти ефекат
на падобранцу.
Када сте прикључени на дрво, да не знаш где си.
Можда сте у 2016.
то је иста изолација, иста питања
да имате: Како да дођем до својих другова из разреда?
Где је север? Шта су ови сигнали?
Да ли овај тип да видим како пролази у сенци
је из моје јединице?
Данас као и јуче, падобранац,
који је крајњи борац
изолација, иницијатива и лакоћа,
мора бити храбар, осећај за иницијативу
и способност прилагођавања, агресивност.
И то је оно што га несумњиво чини војник мало другачији од осталих.
У 21:30 капетанов Ц-47 Франк Лиллиман и његови Патхфиндерс
је први полетети из Енглеске,
правац Котентин.
Од 22.48 часова и сваких 11 секунди,
авиони носе највећи део ваздушно-десантних трупа
полете са 14 енглеских аеродрома.
Падобранци сада лете за Француску и ка њиховој судбини.
ветеран Дан МцБриде, компаније Ф
502. пука 101. ваздушно-десантне,
сећа се грозничавих сати који је претходио његовом падобранству у Француској.
Каква су вас сећања на свој лет у Француску
пре и током лета?
Па, полетели смо око 22.25 5. јуна увече
и ушли смо у обуку и кренусмо на обалу.
Прешли смо канал
у веома тесној формацији и све је добро прошло током лета.
Прелетели смо инвазијску флоту а нисам знао
да би могао постојати толико чамаца на свету.
Наш план је био да пуцамо код острва Гернзи
а од Џерсија према обали.
Тешко је замислити атмосферу у Ц-47 на путу за Француску.
Многи падобранци су допинговани са драпомином,
лек против ваздушне болести и море.
Изнад острва из Гернзи и Џерсија,
немачке противавионске топове пробудити се.
Кабине су потресене експлозијама.
кроз прозоре, војници могу да виде
Ц-47 у пламену.
Прекидају тренинг
пре пада као звезде падалице,
водећи људе у смрт и посаде.
Замољени смо да устанемо,
да се држи до нас и спреми нас за полазак
када смо прошли обалу, у случају да нас погоде.
И тако да имамо шансу да нас извуче из тога.
Шта ако бисмо били дирнути ватром немачких топова,
хтели смо да умремо стојећи као мушкарци.
Дакле, све је било у реду док не стигнемо до обале.
Ту смо ушли у банци магле.
Сви возачи плашили се судара
једни са другима, и они су се раздвојили.
Пилоти дају све од себе за постизање циљева.
Али изнад Котентена, уређаји продиру
огромна маса облака а густа магла сакрива земљу.
Немогуће је да се правилно оријентишете.
Међутим, ваздушни падови ће се одржати.
Наш пилот који је био клинац као ми,
почео цик-цак између шкољки, док смо стајали
са нашом СОА закаченом а ми смо покушавали
да задржимо равнотежу.
Ишло је у једном правцу, затим у другом избегавање удараца
и радије него да успори и хајде да скочимо,
заронио је и убрзао.
Нисмо били баш срећни овог маневра.
Летео је прениско и пребрзо кад је упалио зелену лампу.
Као што сам морао да скочим на трећој позицији,
Морао сам да бацим контејнер пре скакања.
Па је упалио зелену лампу.
Поручник је скочио, скочи наредник.
Отишао сам до врата и баш сам имао времена
да ослободите контејнер
када је авион направио нови посрнуће.
Толико да сам изгубио равнотежу и нашао сам себе
бачен у празнину, прво главом.
Па сам ударио у авион.
Био сам напола запањен и тако сам имао поприличан шок
кад ми се падобран отворио.
Између 00:00 и 00:15, Лиллиман и његови људи
слетео у поље иза црква Саинт-Гермаин де Варревилле.
Капетан даје знак између 12:20 и 12:30 часова
20 минута касније, таласи Ц-47
спусти падобранце на зони пада А.
У овом сектору, Мисија Патхфиндера је испуњена.
Нажалост, то није случај свуда.
Само три зоне пада су исправно означени.
Друге групе Патхфиндер били предалеко одбачени.
Неки су масакрирани, други ухваћени.
Ова прва фаза ваздушне операције је неуспех
а то има драматичне последице на остатку капи.
За разумевање је довољна карта размере катастрофе.
Плавом бојом ДЗ 82. ваздушно-десантне, црвеном бојом оне из 101. ваздушно-десантне.
Плави и црвени крст
показати права места или штапови две дивизије
су слетели.
У Нормандији, савезници пролазе на ивици катастрофе.
Уопштено говорећи, само људи из 505. пука
од 82 и оне 506. пука 101. године
земљиште на планираним ДЗ.
Остали су потпуно расути.
Падобранци 508. су расути широм Котентена.
Неки су изгубљени 40 километара даље почетног циља.
Падобранци падају у мочваре где се даве
у 50 цм воде због тежине њихове опреме
и уплетени у њихов падобран укључујући упртаче
готово је немогуће поништити без пресецања каишева.
Неки штапови су испуштени у море где људи нестају телом и душом.
Велики део радио опреме био изгубљен или уништен.
Становници Саинт-Гермаин де Варревилле, Огист Робиоле је имао десет година
када су амерички падобранци скочио на Нормандију.
Био је у првом реду овог невероватног спектакла.
Значи живели сте у овој кући увече 5. или 6. јуна?
Тачно. Апсолутно. Чак сам и рођен у овој кући.
А увече од 5. до 6. јуна г. били смо тамо.
И то је од тог тренутка да бомбардовање
извршено је на Сент Мартину.
А онда како је то ипак трајало добар провод
и снажно је ударио,
мој отац је рекао: "Не остајемо код куће."
Отишли ​​смо са комшијама.
Отишли ​​смо у овај јарак мало ниже.
Да те заштитим. Био је то нека врста рова.
У својој идеји, то је била заштита.
То је била његова идеја.
А онда смо чули крај, наравно,
бомбардовања док не стигну таласи авиона
одакле су потекли славни падобранци.
Колико је сати?
Стављам ово око 1 ујутру. -У реду.
Још смо у јарку око 1 ујутру
Да ли је то било пуно авиона? -Много, много.
О да, било је пуно! Била је то мрља авиона.
Све време је излазило из авиона, нон-стоп.
Онда се отворило.
Да ли их заиста видите голим оком?
о па да, када су били нижи, наравно.
Нажалост, било је и оних који су пали у дрвеће.
свуда, очигледно.
Јесу ли наишли на село? -Да, било их је свуда, свуда.
Од којих је најближи, на дрвету овде.
Ко се држао за ово дрво. - Виси на дрвету, лево.
Био је са леве стране, и он је мој отац и сеоски свештеник који га је скинуо.
Други, ближе, на димњаку куће наспрам.
И још га видим, момка.
Још их видим како се боре откачити се.
Видим то кад сам био тамо.
А онда трећи, тамо, на крају баште куће.
Ово су била тројица најближих.
После су били свуда.
Мора да вам је било изванредно десет година виђања ових људи
пасти са неба.
Нисмо то замишљали.
Нисам могао да замислим.
Први, први, који се појавио,
има их пет-шест који је ушао у кућу.
Стајали су сви умазани, са свом опремом,
сав умазан, и давали су нам посластице
на столу.
Они који су пали овде су остали или су отишли.
О не, преселили су се.
Има оних који су мало остали, али се нису задржавали.
Отишли ​​су за остало њихове мисије.
Хтео сам да кажем, имали су своју мисију.
Баш као и они који је ушао у кућу.
Њихова мисија, то је био Сен-Мартен.
Морали су да иду, па су питали
много информација за мог оца да оде у Сен-Мартен.
Да се ​​идентификујете у тамној ноћи, падобранци 101
имају цврчка, хромирано месингано сечиво
који ствара звук кликтања једном притиснуто.
Идентификациони код је једноставан.
Два клика би требало да одговоре да бисте кликнули на захтев за идентификацију.
Друга средства препознавања су развијени,
укључујући гласовни код.
У ноћи са 5. на 6. јун г.
морају рећи падобранци "Гром", Гром,
када се испитују са речју „Бљесак“, муња.
на папиру, упутства су једноставна.
Само на папиру, јер су неки падобранци сами
у областима зараженим непријатељима.
Ово је случај са Деном Мекбрајдом.
Мора да је било 1 ујутру.
Ходао сам сам, веома споро, покушава да пронађе некога
а у исто време да се не примети.
Након отприлике 45 минута,
чуо сам неко хода веома брзо,
али нисам могао да га видим, било је превише мрачно и у мојој глави,
Замислио сам Немца високог два метра који је долазио на мене.
Хтео сам да пуцам, али опет, Извадио сам свог цврчка
а онда сам чуо најмање десет кликова као одговор,
и видео сам овог типа, једног од другова.
Ни он није видео никога.
Био је изгубљен као и ја и скоро смо се пољубили.
Заједно смо кренули напред и приметили смо трагове
у високој трави, као остављен од кола.
Рекли смо себи да ће нас они водити негде
и почели смо да их пратимо.
Како је постајао све већи дан, ишли смо све брже.
Рекао сам себи да је све мирно, али одједном,
чули смо "Фласх".
И рекли смо „Гром“. Ово су биле наше лозинке.
Био је поручник и још два падобранца из 82. ваздушно-десантне.
И они су се изгубили као ти?
да да. Када сам га питао: Поручниче, где смо?
Он ми је одговорио: Па, према мојој карти
и из онога што видим, Мислим да јесмо
негде у Европи.
Били смо добро напредовали у томе.
Већину времена амерички падобранци мораће да остваре своју мисију
без средстава комуникације, са мање од трећине планиране радне снаге.
Међутим, мораћемо да идемо напред, напад, чекање
и не пуштај док док се не изврши искрцавање морем.
У 2 сата после поноћи 6. јуна 1944. год. 1000 чамаца снаге У за Јуту
удаљени су петнаестак километара од плаже Саинт-Мартин де Варревилле,
где треба да се искрца више од 30.000 Г.И.
четврте пешадијске дивизије и 3500 возила.
Пола сата касније, у 02:29 часова,
УСС Баифиелд носећи команданта
са плаже Јута, Генерал-мајор Цоллинс, баци сидро.
Упркос дисперзији, циљеви падобранаца 82
и 101. ваздушно-десантна остати непромењен.
Морамо да обезбедимо што је пре могуће
четири насипа излази са плаже Јута.
Ово ће бити примарна мисија људи из 101
који такође мора да ћути батерија Саинт-Мартин де Варревилле,
уништи мостове преко Доуве северно од Карентана,
заузети мостове према Бреванду и брава Ла Баркуетте.
Падобранци 82. морају узети и држи Саинте-Мере-Еглисе,
Црква, Баудиенвил и Невил о Плен, освојити прелазне тачке
на реци Мердерет и уништи мостове преко Доуве.
Након прегруписавања, амерички падобранци
учествовати у борби скоро свуда.
Предузимају смеле акције, постављају заседе.
Страшно почиње игра скривача.
Падобранци користе предност свих могућности.
Неки, не могу да испуне своју мисију,
направиће избор да постави одбрамбене положаје.
Морају се окупити неколико расположивих ресурса
и нађу повољне позиције.
Ово је случај у селу Граигнес,
где су 182 падобранца из обе дивизије одлуче да се забарикадирају
док се чека хипотетичка појачања.
Може се сматрати да падобранство од 82. и 101.,
због дисперзије, Није добро прошло.
Како реагују Немци?
Истина је да су времена објављивања, почетно падање
је заиста проблем.
Имаће потешкоћа да се прегрупишу, али има и одређену врлину,
Ово ће заиста узнемирити Немце поред диверзионих операција.
Било је диверзија поред падобранства?
Сасвим. Ово је Руперт, ветеран операције Титаник,
ваздушна компонента савезничке диверзионе операције
који се састојао да испусти лажне падобранце.
Да ли је то лажни падобранац? -Сасвим.
Био је то манекен пун папира и сламке,
који је био предодређен да изгори одложене оптужбе
када је стигао до земље, који је симулирао падобран
који би изгорео као падобранац који би га напустио
а ко би лутао да побегне од Немаца.
Немци су почели да тражи Руперта где
скочио је падобраном.
Били су тако дезоријентисани јер ова операција,
било је заиста да симулира дропзоне
далеко изван стварних зона пада.
Овај је одбачен у области Марини.
Постоји још један ДЗ у Саинт-Ло, ДЗ у Кану
па још даље до Хавра.
Да ли је успело да превари Немце?
Још енглеских САС командоса
који, на свакој од дропзона ових познатих модела
лажни падобранци,
такође ће емитовати појачала звука,
експлозије, псовке да симулирају битке на другом месту.
То, претпостављам да ради на самом почетку,
Немци, тера их да изгубе разум,
али морају да се саберу у неком тренутку,
виде да су нападнути.
Где год су Американци пали усред немачких линија,
заиста, биће их битке прилика.
Све акције, сви покрети амерички падобранци
ће се оштро супротставити од стране Немаца.
Ево нас у Ла Фиеру, западно од Саинте-Мере-Еглисе.
Ово је најбољи пример.
Мост Ла Фиере овде, била су потребна три напада
а ујутро 6. јуна америчким падобранцима да би могао да се ухвати за то.
Затим пређите пут из Ла Фиере,
доћи до капеле Цаукуигни, где је друга група падобранаца из 507. године
успео да се прегрупише.
Али ипак, за 1 сат, поново ће изгубити позицију.
Немци узвраћају, почиње артиљерија
да гранатирају сектор Цаукуигни.
Американци ће испасти. Они ће остати у одбрани.
Имају само гранате и оружје.
Немају подршку и то је иста ствар
јужније на Цхеф-ду-Понт,
један немачки топ, неколико гренадира.
имаће 75 људи неколико дана.
У ствари, падобранци нађу сами.
Њихова једина нада је да на крају, искрцај иде добро
и да трупе које стижу у Јуту могу разбити обруче.
То је бити у стању да задржи прве позиције које су освојили.
Али им је потребна подршка и појачање.
Три немачке дивизије држи Цотентин.
међу њима, 709. постројени у првој одбрани
дуж обале.
Ова подела је измишљена старци и добровољци са истока,
од Оструппен, који су веома удаљени да буду громови рата.
Ако 8.000 људи 91. дивизије позициониран у средини
Америчке падобранске зоне много су искуснији,
непредвиђени догађај ће пореметити њихову способност да реагују.
Тачно у средини од ноћи са 5. на 6. јун,
генерал Вилхелм Фаллеи напушта свој штаб,
Дворац Бернадвил.
Његово возило се креће према фарми Минотерие.
Генерал Фаллеи има датум са смрћу.
Шта се десило овде?
Овде је у ноћи са 5. на 6. јуна 1944. год.
Генерал Фаллеи, који је отишао у Реннес-у за Криегспиел,
стратешка вежба, вратиће се у журби.
Постоје савезнички авиони који затрпају небо.
Он ће одлучити да пожури назад у Пикаувилу,
врати се на терен а када се врати овамо,
амерички падобранци већ су пали
пре око 1 сат.
Скоро их има десетак падобранаца
око 508. пука падобранци 82.
Кад генералова кола десиће се
на овом малом сеоском путу, управо овде,
он ће пасти на заседи коју су импровизовали падобранци.
Браден стаје на пут да се ауто заустави
а возач наставља, падобранци пуцају,
кола су изрешетана мецима и завршава се овде
уз зид фарме.
Тачно тамо? -Тачно.
Генерал је убијен. Возач покушава да изађе.
Он је заробљен
и мајор Бартузат, Фалијев ађутант,
покушава да врати свој пиштољ, он је стрељан.
Ваздушно извиђање извршено неколико дана касније,
враћа серију фотографија околине замка Бернадвил.
На једном од њих се појављује возило напуштен преко
сеоског пута, само на висини са фарме Минотерие.
Ово је ауто генерала Фалија.
Шта је, Регис?
То је поклопац аутомобила генерала Фалија
који је извучен неколико деценија касније,
тамо, у јарку.
Да ли је остао тамо, у јарку? -Све ово време.
И даље веома импресивно имати овакво сведочанство
историјског догађаја.
Капа Хорцха генерала Фалија.
Смрт Фалија, то је велики губитак
за Немце у то време искрцавања.
Да. Ако узмемо у обзир да је поље 91. дивизије
чији је командант је главна немачка сила
способан да реагује на искрцавање,
једном када је обезглављена, видимо да су планови
су заиста узнемирени.
Они ће заиста тешко реаговати.
И Адолф Хитлер, штавише, још увек нисте свесни овога?
Прича каже да спава.
У 4 сата ујутро маршал фон Рундштед захтев врховној команди
овлашћење за распоређивање две дивизије према обали.
На одговор ће чекати веома дуго. Предуго.
Хитлер је једва легао у кревет у орловом гнезду у Берхтесгадену.
Фирер је слушао Вагнера већи део ноћи.
Посебно је питао да се пробуди тек у 9 ујутру,
а нико Не усуђуј се да му ометаш сан.
Управо у тренутку када је Фирер улази у свој кревет,
код обале Нормандије, претовар јуришних јединица
у десантним пловилима почиње.
на небу, настаје нови талас уређаја.
Прва ваздушна појачања
кренуће у битку која бесни на земљи.
Између 4:00 и 04:10 ујутру, сто једрилица
тако добро позира што боли у мраку.
Ово су операције у Чикагу и Детроит.
52 једрилице из 82. копнене на ЛЗ-В, јужно од Саинте-Мере-Еглисе,
али не успевају да се искрцају само осам противтенковских топова,
11 џипова и 220 војника, тобџије, сигнално особље
и командни тим дивизије.
49 од 52 једрилице планирано за 101. земљиште на ЛЗ-Е,
близу Хиевила,
доводећи 155 људи, 16 противтенковских топова калибра 57 мм,
мали булдожер, хируршка антена
и радио џип са приколицом опремљен станицом СЦР-199 која дозвољава
да комуницирају са Енглеском.
Нажалост, генерал Дон Форестер Пратт,
други у команди 101.
гине у паду своје једрилице.
Он је први виши официр савезник да погине у Нормандији.
У 4:30 ујутру, Вон Рундстедт наређује 12. СС панцер дивизији,
као и Панцерлер, да одмах почне
за Калвадос.
Бесан, начелник штаба
по команди Вермахта, генерал Алфред Јодл,
отказује наруџбу у 06:30 часова.
Он преферира чекај да се фирер пробуди.
У то време, Саинте-Мере-Еглисе је већ у руци
Амерички падобранци 82.
Пресекли су главни кабл
од војног телефона до Шербура и успоставио блокаде путева на истоку
а јужно од града.
падобранац 101. Роберт Нооди на снимљеној фотографији
у ноћи са 5. на 6. јуна, биће на насловној страни часописа Аир Форце Магазине
да скочи на Саинте-Мере-Еглисе.
Имао је 19 година.
Скоро одмах, Налетео сам на два типа из мог Стицка.
Момак је висио на дрвету.
И тако су одлучили да оде и пресече падобран
да га обори.
Управо су то урадили.
Секли су и момка пао са својом запрегом.
Не знам како овај тип доживео ово у то време.
Добили смо упутства да не напунимо оружје одмах,
да се не пуцамо на другима.
Али морали смо стрељати Немце.
И ја одмах напунио мој пиштољ.
Ја сам заправо био иза градоначелникове куће.
Сад сам му заборавио име, али био сам у пољу,
одмах иза његове куће.
Било нас је, рекао бих, шест или седам момака
кад смо стигли на Плаце де Саинте-Мере-Еглисе.
Брзо смо прошли иза цркве.
Нисам видео ни једног момка да виси са звоника или тако нешто.
Али ипак је пуцано а неколико момака је погођено.
Сећам се једног момка, Сећам се његовог имена.
Звао се Браун.
Био је лево од цркве
кад приђемо с фронта а тамо је био зид целим путем.
Мислим да је још увек тамо.
Момак се тамо крио.
А кад нас је видео, рекао је: "Нисам веровао да ћу успети."
Био је и уплашен шта ми заправо радимо.
Чак и ако прете контранапади, од 04:30 часова,
овог 6. јуна 1944. вијори барјак са звездама на Саинте-Мере-Еглисе.
Западни фронт је отворен.
Регис, знамо Саинте-Мере-Еглисе хвала или због филма
"Најдужи дан", са овом епизодом унутар филма
у вези Џона Стила, који остаје да виси на звонику
а ко види своје другове да се масакрирају.
Постало је помало мит, али често заборављамо
да је Саинте-Мере-Еглисе заиста био један од циљева
америчке ваздушно-десантне трупе.
Истина је да биоскоп, наше сопствене маште
уредио историјску истину, али Саинте-Мере
То је заиста велики циљ. за падобранце на дан Д.
То је раскрсница са шест путева.
Овде су све трупе,
проћи ће сва појачања, за операцију у Шербуру
и остатак битке за Нормандију.
Ово је примарни циљ и данас боље разумемо симбол.
А како се то заиста дешава? заузимање Саинте-Мере-Еглисе?
Саинте-Мере-Еглисе, током издања, то су три штапа,
два из 101. и један из 82. педесетак падобранаца
који су грешком испуштени.
Десетак пада на град
и заузимање Сент Мера интервенисаће са две компаније из 505
који су исправно испуштени.
Ово је најбољи пад северно од Саинте-Мере.
Они ће на неки начин ући релативно лако.
у 4:30 часова, очистили су варошицу.
Било је неких размена углавном са наром.
Десеторо је погинулих на немачкој страни,
око тридесетак затвореника и циљ од 360 падобранаца који се враћају у град,
то је да се врло брзо постављају блокаде на путевима на свим излазима из Саинте-Мере.
Суочити се са контранападима? -Да.
У зору, искрцавање уз море мора интервенисати
јер су све препреке позване, митраљези, минобацачи, артиљерија.
на Саинте-Мере, видимо топове и тенкове
који почињу да спрема контранападе.
Дакле, сложеност није била да заузме Саинте-Мере-Еглисе.
Морамо то бранити и брани ову стратешку тачку.
Није требало да је узмем али да га држи
једном је брзо уложена.
У 4:30 ујутру до зоре, борбе су биле заиста брзе
а размене су заиста спорадичне.
Са почетком у 5:45 ујутро на обали Јуте, 18 ратних бродова
усмерити своје топове ка обали и отворили ватру на утврђења
Атлантског зида.
У 6:10 тактичко бомбардовање одбрана плаже
почиње захваљујући посебно 300 бомбардера значи Б-26 Мараудер.
Храбри пилоти се спуштају под мутним плафоном
и бацају своје бомбе на веома малој надморској висини.
Они изводе једно од бомбардовања најефикаснији у дану
и изгубио само два авиона.
Слетање на плаже у Нормандији са почетком у 6.30 часова
На плажи Јута, мушкарци су бачени два километра даље
јужно од њиховог циља.
Срећом, стижу
на најмање утврђеној плажи, бомбардован од зоре
на 100 тона експлозива.
28 тенкова Шерман успео да стигне до обале.
У 8 часова, четири батаљона,
скоро 1000 војника четврте пешадијске дивизије
већ су на плажи.
унутрашњост, падобранци 101.
који не излазе на плажу, се боре да зауставе
артиљеријске батерије постављен као друга линија одбране
које су управо открили око Саинте-Марие ду Монт.
Ако топови Хамеау Гермаин нису у батерији
и биће брзо неутралисан, падобранци ће морати
учествовати у борби код Брецоурт анд Холди, где морају да приграбе
осам хаубица калибра 105 мм који пуцају на плажи Јута.
На Холдију, педесетак Немаца бранити позицију,
али шачица неустрашивих америчких падобранаца
одлучи свеједно да га узме на јуриш.
Јеан-Ноел Ферролиет посвећен осам година свог живота
на невероватну истрагу.
Сада живи у кући
који је смештен немачки топници Холдија,
у стварности Осттрупен, војници са истока.
Он је реконструисао у најситнијим детаљима
борбе падобранаца 101 да зграби батерију.
Јеан-Ноел овде, нисмо далеко од Саинте-Марие ду Монт.
То је била зона пада за Американце у ноћи 6. јуна 44?
Да, иза Саинте-Марие ду Монт, Ово је зона пада Ц.
случајно, има неколико падобранаца
који ће пасти дуж батерије који је одмах иза
и који ће бити масакрирани.
Било је конкретних циљева за Американце на овим просторима?
Да, иза Саинте-Марие ду Монт, сигурно је,
ту је ова батерија Холди.
Они заправо не знају где је она у Холдију.
Она такође може бити на путу за град Бриж.
имам утисак, када тако причаш са мном,
да постоји мала игра жмурке
те ноћи 6. јуна.
Американци не знају обавезно тамо где су падобраном.
И даље имају циљеве.
Ова Холди батерија, ово је један од циљева
америчке снаге.
Да, ово је један од циљева америчке снаге
због Холдија, можете пуцати на плажи Утах.
Чекај да не видиш не Јута Бич,
стрелац подешавачи су у цркви Саинте-Марие ду Монт.
Одатле се види веома добро Утах Беацх.
То је батерија веома дискретан и невидљив,
можда и опасније као блок-хаус за слетање.
Зар није далеко одавде? -Она је тамо иза.
одвешћу те тамо. - Па идемо.
Специјална операција на Холдију.
Заиста је спреман.
Дакле, овде је где је била батерија.
Серж, овде је била батерија, баш на ливади.
И изиђоше топови тачно између дрвећа овде.
И скоро је пао до три четвртине поља.
Колико их је било?
Четири хипофизна топа које вуку гусенице и трактори.
Ово дрвеће је било тамо.
На фотографијама раније, они су мало мањи.
Много је јасније јер имамо артиљеријски положај.
ровови су чисти, али имате иста стабла
осим једног или два које сам видео, али која је пала са олујама.
Али имали сте скроз тако.
Имао си цео одбрамбени систем, имали сте лисичје јаме на немачкој страни,
а ти си имао ровове попут ових.
То је заправо ров.
нађеш ово, ту ћете наћи ову фотографију…
О књигама Марка Банда, амерички историчар,
нашли сте ову фотографију
где је Џо Пистон, овај познати амерички параграф који се цитира,
где су они такви, а тамо сте имали мртвих немачких војника.
Ако отклоним цео јаз за тебе,
на истом сте месту него на фотографији.
Заиста смо у рову.
Дакле, овде смо заиста на бојном пољу.
Ето, заиста јесмо на бојном пољу.
Ова батерија у 6 ујутру, она је ухваћена.
Никада неће моћи да пуца на плажама Јута Бича.
То значи да на крају, падобранци,
утишавањем батерије, сигурно спасио животе
на плажи Јута, иначе би ови топови наставили
да пуца на плажи.
Сигурно је, то је сигурно.
Да је батерија могла да опали на искрцавању,
то би урадило стотине мртвих.
То је сигурно и сигурно.
У сектору 101ᵉ,
Ла Баркуетте брава и Бревандови мостови
узимају се и држе од раног јутра, упркос немачким контранападима.
У 12 часова први излаз Плажа Јута Бич,
недалеко од Поупевиллеа, пада у руке амерички падобранци
а контакт се успоставља са елементима четврте пешадијске дивизије
искрцао ујутру.
за неколико сати, остала три излаза,
Оудиенвилле, Одоувилле де ла Хуберт, Ст-Мартин де Варревилле, су сигурни.
Али Немци се и даље држе чврсто сектор
из Саинт-Цоме-ду-Монт и пут за Карентан.
Ситуација 82. је критичнија.
Саинте-Мере-Еглисе је окупиран, али је његова одбрана компликована
и успостављање платоа
на обе обале ду Мердерет није успео.
Многе јединице су изоловане на западној обали.
Почетком поподнева, други и трећи
батаљон осмог пука пешадија напушта плажу Јуте
и доспеју у унутрашњост коришћењем коловоза један и два.
Уз подршку тенкова Шерман,
они ће учествовати приликом заузимања Саинте-Марие ду Монт.
Али 6. јуна око 16 часова Немци контранапад према
са моста Ла Фиер.
Падобранци 82. ваздушно-десантне
суочити са њима 200 гренадира и Панцери
оклопног батаљона за обуку, опремљен француским тенковима за хватање:
Ренаулт Р35с и Хотцхкисс Х39с.
На самом почетку после 12 часова, падобранци
су под непрекидном артиљеријском ватром.
У 16 часова појављују се два резервоара на Цхауссее де Ла Фиере.
Топ од 57 мм и два тима разарача тенкова
наоружани базама уништавају их.
Док трећи тенк опасно се приближава
и угрожава америчку позицију, два неустрашива падобранца,
још понестаје муниције, успети и да га уништи,
чиме се зауставља насилне немачке оптужбе.
Овај сценарио се дешава свуда. Падобранци не одустају.
Упркос њиховој дисперзији, мушкарци се окупљају,
често налази са онима друге чете, други пукови.
Они из 82 понекад се мешају са онима из 101.
Највиши преузима команду ових различитих група.
Свако се труди да оствари своју мисију упркос њиховој бројчаној инфериорности,
недостатак опреме и муниције.
Када не успеју да нападне стратешке тачке,
ово поткопава путеве,
постављају заседе и успоставити утврђене тачке
да су Немци покушајте да смањите тако што ћете их утопити
под поплавом ватре.
На брду 30, недалеко од Пиковила,
500 америчких падобранаца од 82. остаће
опкољен неколико дана, непрекидно подноси
до гранатирања немачке батерије.
Недостају им вода, муниција,
плазма за повређене, али ће трајати пет дана.
Изван мита и разгледница Саинте-Мере-Еглисе,
можемо ли размотрити да америчка ваздушна операција
увече 6. јуна 1944. год. да ли је то био успех?
Ако узмемо циљеве један по један,
тешко је да извучем овај закључак.
Мостови преко Доуве нису уништени,
Саинт-Цоме-ду-Монт није узет,
82. није успео да направи свој плашт.
међутим, Саинте-Мере-Еглисе је заузет и задржан
и сви путеви, сви излети на плажу Утах Беацх
су узети и обезбеђени а то ће омогућити искрцавање
трупе на мору који ће бити у условима
веома подржавају које никада нису могли имати
без ваздушног напада.
У том смислу, то је успех.
Дакле, у ствари, заиста, падобранци
представљао је први талас испред плаже Јута
да омогући напредак копнене трупе?
Тачно. Губици су овде упоредиви.
Већ смо то споменули, то је 60% губитака за 82.
40 за 101. процењујемо 90% опрема изгубљена током напада.
Али за све то, амерички парагенерали,
посебно у 82ᵉ, подићи ће да је акција била одлична.
Битка падобранаца било је заиста веома, веома добро.
Заиста су показали шта су знали да раде.
Да. Они су демонстрирали да доктрина пара,
вертикално умотавање, било је то модерно ратовање.
То је било нешто заиста ефикасно. да стигне на фронт
испред слетања.
У 21 час 6. јуна 1944. године.
покрећу савезници операције Кеокук и Елмира,
слање једрилицама важних појачања што ће знатно
повећати ватрену моћ амерички падобранци.
на плажама, операције се настављају.
У Јути, на крају дана, више од 23.000 мушкараца,
1700 борбених возила и 1695 тона залиха
били искрцани.
У поноћ 6. јуна 1944. год. мостобран је заиста
инсталиран у Утах Беацх.
Али начини према Саинт-Саувеур Ле Вицомте на западу
и Карентан на југу, да се постигне Цотентин цутофф,
и раскрсница са трупама искрцаним у Омахи,
остаје да се освоји.
Упоришта за које се надао
доћи до великих џепова падобранци и даље изоловани.
Две групе су одвојене са сваке стране Амфревила.
Група заузима брдо 30 између Пиковила и Шеф-ду-Пона.
Елементи окренути према Бревандс-у и око Ла Баркуетте-а,
остају угрожени од Немаца, држећи висину Саинт-Цоме-ду-Монт.
И много јужније, далеко од било каквог циља,
изгубљени падобранци два пука су укорењени у Граигнес.
америчке падобранске дивизије платио високу цену
овог 6. јуна 1944. године.
2.500 падобранаца је погинуло или повређено.
101. изгубила је 40% свог особља, 82., 60%,
од којих су многи увече 6. јуна г. су и даље изгубљени
или изоловани на селу Нормандије.
Становништво помози им колико може.
Неки изгубљени падобранци лутаће много дана,
други се никада неће наћи јер стижу немачка појачања.
У недељу 11. јуна 1944. у зору, 182 америчка падобранца
укоријењен у селу Граигнес, нападају 2.000 гренадира
17. СС тенковске дивизије.
Први напад је одбијен.
Борбе се настављају цео дан.
у сумрак, Американци су преплавили,
прекинути борбу и поново пасти у неред.
За собом остављају своје рањенике
и становници села који није побегао.
Одмазде над цивилним становништвом који је подржавао ове ослободиоце
ће бити страшно.
Село је опљачкано, затим запалити.
Вафен СС погуби преживеле.
32 цивила и најмање
око педесет америчких војника пропасти ће.
Остали су успели да побегну, али став СС
говори много о њиховом душевном стању.
Бориће се до краја.
Почео на плажама и на селу, борбе за ослобођење Француске
а Европа тек почиње.
Падобранци 82 и 101. ваздушно-десантна
нису завршили борбу.
Они ће учествовати многе друге битке.
Биће у свим борбама
септембра 1944. у Арнхему, Холандија, децембра исте године,
у Бастоњи, Белгија.
Овог месеца јуна 1944. почиње битка за Нормандију.
Другог светског рата је далеко од краја.
Анђели победе управо су отворили пут.