5. lipnja 1944. 21.30 sati.
13.348 ljudi iz dvije divizije Američki padobranci,
82. i 101. zračnodesantna, spremajući se za penjanje
u gotovo 1000 uređaja koji će ih ispustiti na Normandiju.
Do tada se nitko nije usudio lansirati zračna operacija
ovog razmjera.
Ovi padobranci će činiti
prvi val američkog iskrcavanja.
Njihov zadatak je osigurati desno krilo kopnenog napada, otvorite ceste
tako da su pješaci može brzo prodrijeti
unutrašnjost, držati raskrižje pod svaku cijenu,
mostovi i ceste u sektoru, uništiti neprijateljsku obranu
i suočiti se s izgledima njemački protunapadi.
Saveznički glavni stožer očekuje ogromne gubitke.
Najavljuju neke prognoze da će 75% padobranaca pasti u borbi.
I nisu daleko od cilja.
Operacija je udaljena dva prsta biti žalosni fijasko.
Međutim, navečer 6. lipnja god. padobranci 82. i 101. zra
su dosegli završiti većinu misija
koja im je bila povjerena.
Unatoč lošem vremenu, greške ispuštanja,
razaranja njemački protuavionski topovi,
ruši se i utapanja u močvarama,
uspjeli su utrti put trupama iskrcanim na plaži Utah.
Tko su bili ti ljudi? od kojih je većina skočila u pogon
po prvi put?
Kako su postigli ovaj suludi podvig?
Zašto Nijemci nisu uspjeli? zaustaviti njihov napad?
Novinar i povjesničar,
Htio sam znati točan doprinos
Američki padobranci prilikom iskrcavanja u Normandiji.
Prešao sam vrijeme.
Skupljao sam svjedočanstva.
Momak se tamo skrivao a kad nas je ugledao rekao je:
“Nisam vjerovao da ću to prebroditi."
Skupljao sam tragove.
To je poklopac glavčine automobila generala Falleyja.
Živi ljubitelji povijesti
rekreiran za mene uvjetima borbe.
Da bih razumio, slijedio sam ga na zemlji aktivnih prikaza
druge inozemne pukovnije padobranci iz Calvija.
Ove glavne akcije ostani za nas
malo mita i vrhovnog grala koje želimo reproducirati.
Izvan mitova i legendi,
Pokušao sam dešifrirati ovu prilično slabo poznatu fazu
savezničkog iskrcavanja u Normandiji.
Tu je, između šumaraka i močvara, da su američki padobranci
napisao jednu od najljepših stranica povijesti zračno-desantnih trupa.
Unatoč svim opasnostima, i pod uvjetima
često zastrašujuće, ovi iznimni vojnici
igrao bitnu ulogu u uspjehu iskrcavanja.
Oni će zauvijek biti anđeli pobjede.
6. lipnja 1944., Omaha Beach.
U 6:35 sati, prvi američki jurišni val
pojavit će se ovdje.
Jedan od pet ciljeva operacije Neptun,
kodni naziv ustanove mostobrana
na obalama Normandije.
Britanci i Kanađani pristajat će na tri plaže
istočno od uređaja.
Kodnog imena Gold, Juno i Sword.
Amerikanci će pokrenuti napad od dvije plaže
najzapadnije, Utah i Omaha.
U Omahi će biti pakao.
90% muškaraca u prvom valu bit će ubijeni ili ozlijeđeni.
Oni od sljedećih valova bit će nasukan na plaži,
zauzeli Nijemci čije obrane
neće biti pokrenut bombardiranjem.
Stanje iskrcanih trupa tako je katastrofalan
da je Savezničko vrhovno zapovjedništvo čak će razmisliti o tome da ih vrati na brod,
preuzimajući time rizik uzrokovati neuspjeh cijele operacije.
Na kraju dana, rezultati će biti porazni.
Od 35 000 ljudi koji su se iskrcali,
gotovo 5000 bit će ubijeno, ozlijeđeni ili nestali.
Omaha će dobiti nadimak "Krvava Omaha", Krvava Omaha,
postaje jedan od glavnih simbola američkog iskrcavanja
na obalama Francuske.
Legenda bi htjela da su operacije u Utahu,
druga plaža u američkom sektoru,
prošlo tako dobro da bi spasili iskrcavanje.
Generale Bradley, zapovijedajući Prvom američkom armijom,
čak se usuditi govoriti Šetnja zdravlja u Utahu.
Régis Giard je jedan francuski stručnjaci
bitke za Normandiju.
Hoda zemljom i traži arhivi više od 20 godina.
Bok Regis. -Zdravo, Serge.
Ovdje smo u Omahi.
Dana 6. lipnja 1944. god. iskrcavanje ide jako, jako loše.
Prvi val bude isječen na plaži.
Bilo je bolje na Utah Beachu. Kako to možemo objasniti?
Možda rekavši sebi da je prvi val
nije se dogodilo u 6:30 ujutro. kao ovdje u Omahi,
nego radije u noći, u unutrašnjosti, čak iu močvarama.
Ovaj prvi val, jesu li to padobranci?
Da, čak i na plažama između Omahe i Utaha su različite,
obrana je drugačija, zemlja također.
Nemamo istu obranu niti ista zemlja.
Ali temeljna razlika između Utaha i Omahe,
je da u Utahu imamo komponentu zračne snage od 13 500 padobranaca.
Pa ako uzmemo u obzir ovaj okomiti omot
u vojnom smislu, ova sila dolazi s neba
kao prvi val napada, konačno, na plaži Utah,
dobivamo gotovo isti rezultat nego Omaha u smislu gubitka.
Zašto ne poslati padobranci iza Omahe?
Pitanje je uglavnom srednje.
Prednji dio Neptunove ravnine, to je obalni dio od 80 kilometara
a ne možemo tamo staviti padobrance.
Nije bilo dovoljno padobranaca i avione za njihov prijevoz.
Padobranci su poslani u vrlo strateškim točkama.
Imamo padobranaca na oba kraja mostobrana,
gdje je ona najosjetljiviji na protunapade.
U engleskom sektoru, ovo je šesti Airborne
tko će skočiti sjeverno od Caena, i u američkom sektoru,
to su dva odjeljka 82ᵉ i 101. iza Utah Beacha.
13.500 padobranaca, to je još uvijek puno padobranaca.
Koliko je to aviona?
To je 800 aviona za padobrance, za kapi u noći od 5. do 6. lipnja.
Ujutro je sto aviona i oko 200 aviona navečer,
vući i dovesti glavni pojačanje u ljudstvu i opremi.
To znači da je bilo padobranska operacija
a zatim zračna operacija.
Glavna operacija je otpuštanje od šest padobranskih pukovnija.
A onda slijedi val pojačanja u 4 ujutro jedrilicom
a val navečer u 21 sat. također jedrilicom.
Morali smo dugo čekati
pred saveznicima odlučiti skakati padobranom
nekoliko sati prije slijetanja na kopno.
I s dobrim razlogom,
prethodne zračne operacije 1942. i 1943. godine
u sjevernoj Africi i na Siciliji, nije dobro prošlo.
Posebno u Italiji, 3400 padobranaca 82. zra
bili razbacani na području promjera 80 kilometara.
Skokovi su napravljeni usred bijela dana,
što je muškarce posebno ranjiva.
Od 144 britanske jedrilice,
70 je izgubljeno, uništio njemački DCA,
žrtve sudara ili oštećeni na moru.
Ako je general Eisenhower podržava operaciju,
neki članovi savezničkog glavnog stožera
još uvijek vrlo nevoljko.
Ako se početni juriš temelji o oslobađanju padobranaca,
pojačanje od 4000 pješaka prevozit će se jedrilicom
mogu donijeti izravno grupirane na terenu ljudi i oprema.
Ovi uređaji su dvije vrste.
Jedrilica Horsa, Britanski dizajn,
proizveden je u 3800 primjeraka između 1942. i 1945. godine.
Većina njegove ćelije izrađena je od šperploče presvučene platnom.
Ako se razbije o zemlju, krhotine su oštre i opasne.
S kapacitetom 25 opremljenih ljudi ili dva džipa,
ili džip i protutenkovski top 57 mm,
to je težak uređaj koji zahtijeva čista područja za slijetanje.
Za istovar, njegov se trup razdvaja na dva dijela.
Ali Horsa se čini manje prikladan od američkog modela
za noćna slijetanja u normandijskom selu.
CG-4 ili Waco, lakši i upravljiviji,
ali jednako robustan sa strukturom čelične cijevi,
proizveden je u 14.000 primjeraka od strane 16 različitih tvrtki
između 1942. i 1945. godine.
Pogodan za transport pješaštva poput jedinica topničke potpore
ili genije, može nositi 13 opremljenih vojnika
ili haubica 75 mm ili laki buldožer.
Za razliku od Horse, WACO je opremljen
zglobni nagnuti nos, odmah iza kokpita.
Danas, kao i 1944. zračni prijevoz opreme
ostaje bitno.
Moramo isporučiti što je brže moguće i to u najboljim uvjetima
padobrancima, potrebna sredstva
do glatkog rada njihovih kopnenih operacija.
Najdelikatnija intervencija.
To je vrsta padobrana što se već događalo u godinama 40-44
u trenutku slijetanja.
Točno.
Često smo koristili spuštanje malih paketa,
nosivosti od 50 do 225 kg.
I evo, danas, možeš li ispustiti jako velike?
Onaj vrlo veliki, možemo ići do osam tona,
poput medicinske kirurške antene
na kojoj će biti operacijske dvorane u jednom teretu,
u jednom prolazu i možemo ovo staviti na zemlju.
To je proces djelovanja koji je vrlo delikatan.
Spuštanjem malih tereta padobranom, čak i velika opterećenja,
mora biti vrlo teško skočiti padobranom.
Da, zahtijeva prilično visoke tehničke vještine
koliko i za ambalažu tereta u sebi,
za vrlo velika opterećenja, koji imaju vrlo veliki volumen
i puno težine, a također i za sustav padobrana,
dakle sustav padobrana, izbor padobrana
u funkciji brzina vjetra,
kako letjelica leti, na kojoj visini,
i koliko željeli bismo ga odbaciti.
Sve je to vrlo proračunato. -Točno.
Postoji tim tehničke sekcije vojske
koji radi svoje proračune vjetra i površine i koji nam daje karte.
Iz ovih grafikona i ovi grafikoni
moći ćemo postići, mi, naše uvjetovanje prema
potreba za kopnenim trupama dopustiti im upravo
da imaju svoju opremu u pravo vrijeme i na pravom mjestu.
Zapravo jesi poput velikih poštanskih radnika.
Možete isporučiti, vi ste UPS International.
To bi nas dobro opisalo, veliki poštanski radnici.
Sjajni poštanski radnici hitne brigade.
Mi smo iz 11. brigade padobranaca
koji se zove hitna brigada
jer smo sposobni raditi ovakve stvari.
Pušta se između 00:00 i 1:00, Američki padobranci
morat će pričekati nekoliko sati prije nego što možete
oporaviti opremu i pojačanja.
Međutim, bit će potrebno ostvariti što je brže moguće
misija čiji ciljevi promijenili nekoliko puta
prije dana D.
Koji su ciljevi operacije Američki zrakoplov konačno?
Kada je 7. korpus iskrcava se na plaži Utah,
njegov cilj je otići i uzeti luka Cherbourg
i zato prvi rezati poluotok Cotentin.
Ovo je uloga para presjeći ovaj poluotok?
U prvom kadru to je to.
Postoji zračno-desantna divizija, 82., koja mora skočiti
između Saint-Sauveur Le Vicomtea i zapadnu obalu Cotentina,
a 101. mora skočiti između Sainte-Mèrea a Carentan iza Utah Beacha.
Znači li to da se plan promijenio?
15 dana prije, 24. svibnja, radio presretanje emisija
uz izviđanje iz zraka koji potvrđuju
samo njemačko pojačanje su postavljeni
u za to predviđenim područjima za padobranske padove.
To je snaga od 8000 ljudi. Ovo je 91. divizija.
Ojačana je od strane 3500 njemačkih padobranaca
od Fallschirmjager pukovnije šest.
Saveznici su prisiljeni da promijene svoj plan.
Dana 27. svibnja 44. god. oni će objaviti konačni plan,
plan Overlordovog napada, i oni će se koncentrirati
svi padobranci iza područja Utah Beach.
Oni će štititi izleti na plažu u Utahu?
Uglavnom, zaštitite izlaze na plažu
i početi uzimati beachheads iza rijeke Merdereta
za početak reza.
82. zračna mora zauzeti od Sainte-Mère-Église,
Baudienville i Neuville-au-Plain.
Morat će srušiti mostove na Douveu u Étienvilleu
i Beuzeville la Bastille,
uzmi i drži mostove u La Fièreu i Chef-du-Pontu,
kako bi se utvrdile pozicije zapadno od rijeke Merderet.
101. zračnodesantna će morati osigurati četiri nasipa
izlazeći s plaže Utah,
šutnja teška baterija iz Saint-Martin-de-Varrevillea.
Mostovi preko rijeke Douve, sjeverno od Carentana
mora biti uništeno.
Dva mosta u Brévandsu i još jedan kod prevodnice La Barquette
morat će se osvojiti.
Samo ovdje, ovdje je tlo posebno je nepovoljna.
Bocage je izmišljen od zapleta
nesretan kad slijeću jedrilice.
Nijemci uglavnom sačinjavale zamke.
Osobito su poplavile močvare.
Erwan Patte je tehničar u parku Marais du Cotentin.
Objašnjava mi kako Nijemci su dosegli
zadržati dio regije pod vodama visokih plima.
Erwan, ovdje, nalazimo se na mostu La Barquette.
To je strateški prijelaz za saveznike 6. lipnja 44. god.
Bila je to i strateška točka za Nijemce u konačnici.
Da, jer menadžment i kontrolu ovog mosta,
razumijevanje ovog mosta pomaže u upravljanju vodom.
Most La Barquette, prije nego što prijeđem most,
to je most s vratima na vodi
koji sprječavaju vodu iz mora poplaviti močvare
od 18. stoljeća.
kako radi
Radi s pritiskom vode.
More se diže, zatvara vrata,
more se spušta, voda ponovno otvara vrata.
To je automatski. -Da.
Nijemci će to tamo shvatiti, plavljenjem močvara,
kontrolirajući ovu vodu, mogu kontrolirati 28 000 hektara
vlažna područja, napunite ih vodom i oni će to iskoristiti.
Vodena kopilad, koji su to elementi koji se planiraju
samo za održavanje vrata.
Skliznete ove ogromne komadići drveta sa svake strane,
a ti možeš rad na vratima.
Ako ih skliznete prema dolje, To vam omogućuje kontrolu razine vode.
Ako voda ne prolazi iznad ovih šuma,
ne može otvoriti vrata.
Četiri godine, bez plavljenja kuća,
održavat ćemo konstantna razina.
Imamo dojam da su to učinili na anarhičan način.
Ali ne, bilo je vrlo promišljeno.
Da. Osim toga, postoji loša glasina
govoreći da su blokirali vrata, Ali ne.
Da su blokirali,
završilo bi poplavom sve što je bilo okolo
jer voda nakupilo bi se previše,
s padalinama u Normandiji.
Ali to znači da je voda dosegla koju razinu?
Vidimo tragove na mostu, kad lišajevi prestanu,
to je da voda raste jer pere dno palube.
Vidimo jasno da još može gore
dva-tri metra.
I svu zemlju je pod vodom.
Da, ovo su zemlje koji su mjestimice
ispod razine mora, više od plavljenja močvara
a iznad svega ovoga da je dopušteno učiniti.
Kada su područja poplavljena, moraš proći određene rute,
prometnice, mostovi.
Ti kontroliraš mostove, prometnice
i možemo kontrolirati sve što prelazi.
Kao da je izgradili Nijemci
ogroman vodeni bedem
i nema više samo male odlomke za provjeru.
Imali su alat na mjestu
napraviti sebe velika prirodna zaštita
i strateški će uspjeti.
Mora da je to bilo ograničenje također za zračne trupe,
neki koji su pali u ovim područjima koja su bila poplavljena.
Jer ovisno preciznosti otpuštanja
mjerila koja su imali piloti,
jer smo i mi u uvjetima koji nisu bili povoljni u lipnju 44.
U slučaju odstupanja u odnosu na zone pada,
umjesto na suhom, bili su u poplavljenim područjima.
Ako se nađete u sredini velikog poplavljenog područja,
postoje značajni rizici od utapanja i to se dogodilo.
U noći 6. lipnja god.
ovaj krajolik će se transformirati na ogromnom bojnom polju
iz koje ponekad izbija, 70 godina nakon događaja,
pokretni ostaci.
Tijekom snimanja, moj vodič, Régis Giard, doziva me.
Upravo jest slučajno otkriće.
Nikada ne prestajete?
sta je ovo - To je padobran.
To je komad padobran od 44, garantirano.
Izblijedjelo je, ali to je to. -Šališ se?
Vidio sam to prije i točno je kao da je to to.
Upravo sam naišao hodajući slučajno.
Nemoguće je.
Kunem se da je padobran Američka kamuflaža.
to je ludnica -Ima li netko nešto tamo?
To je vrlo velik komad, ali dobro je
trag.
Komad američkog padobrana.
to je ludnica -Imaš svoje pamćenje.
Prava uspomena.
Ogroman je. Ogroman je.
Ovo je povijest uživo. - Priča uživo.
Komad američkog padobrana.
Ne predaleko od mosta La Barquette.
Odmah pored. -Ogroman je.
Šest DZ-ova, Dropzone, drop zone označena različitim slovima,
su definirani i distribuirani između šest padobranskih pukovnija
dviju zrakoplovno-desantnih divizija.
Dvije zone slijetanja, zona slijetanja ili LZ,
također su izabrani za jedrilice
u središtu operativnog područja
i u blizini državne ceste 13.
Cjelina se nalazi na području otprilike 57 četvornih kilometara.
Operacije moraju slijediti jedna za drugom na normanskom nebu.
Od 21:50 sati,
prvi uređaji poletjet će u Engleskoj.
Ovo su Bostonske šifrirane operacije, za 82. zračnodesantnu i Albany,
za ljude 101. zračnodesantne.
Od 4 ujutro, jedrilice će se pridružiti plesu.
Ovo su operacije u Chicagu za 101
a Detroit za 82.
Na početku večeri, 6. lipnja 1944. god.
dodatna pojačanja će se transportirati
jedrilicom, Operacije Elmira i Keokuk.
200 tragača, izviđači zračno-desantnih trupa,
imat će misiju za označavanje zona skokova.
Pao sam, usred noći, usred neprijateljske teritorije,
oni će biti prvi vojnici Dana D na tlu Normandije.
Kapetan Frank Lillyman, vođa tragača 101. zračnodesantne,
bit će prvi saveznički vojnik skočiti na Normandiju.
Tehnologija koje Pathfinderi koriste
je strogo povjerljivo.
Ekipe sastavljene općenito 18 muškaraca,
imaju sedam holofanskih svjetiljki koji će biti postavljen na zemlju
formirati T.
Baza T označava smjer skoka,
prečka, mjesto dolaska.
Putokazi su također opremljen odašiljačima Eureka
tko će poslati radiofrekvencijski impulsi
pokupili prijemnici Rebecca postavljen ispod trupa
sprave na vrhu treninga.
Piloti će se tako moći orijentirati u zone pada.
Doživite intenzitet od skoka u pogon,
ovo sam htio.
Morao sam razumjeti
kako muškarci spustio se padobranom u neprijateljsku zonu
mogla predstavljati učinkovitu silu sposobni destabilizirati protivnika,
ili ga čak poraziti.
Prvo zapažanje, samo materijal a avioni su se mijenjali od 1944. godine.
Upute za skok i atmosfera se čini ista.
u noći, izviđači druge REP
stigao do zone pada koje su označili
izbjegavajući da bude uočen od strane neprijatelja.
Uspostavili su vezu s padajućim avionima.
Cilj je skupiti airdropove na što manjem prostoru,
koncentriraju interventne snage.
u avionu, susrećući poglede vojnika,
Osjećam tupu strepnju opisali američki padobranci
od lipnja 1944.
Iskakanje iz letjelice lansirane 200 kilometara daleko na vrijeme nije prirodno.
Treba vraški puno hrabrosti.
Minute prolaze. Pritisak raste.
Nakon 1 sata taktičkog leta namijenjen za stavljanje muškaraca u kadu,
Imam dojam kakav više nemaju svi samo jedna želja: proći kroz vrata,
riješi se ove kabine tko ih zaključava.
Uskočite i započnite operaciju jer misija neće stvarno započeti
da kad su padobranci će dotaknuti tlo.
Kad se vrata otvore i ljudi ustaju,
čvrsto jedno uz drugo, slomljeni njihovim teretom
i trake koje ih sputavaju, napetost je na vrhuncu.
Onda se napokon oglasila sirena.
Jednom na zemlji, padobranac se nađe sam,
nemajući ništa drugo nego vlastito naoružanje
i ograničenu količinu streljiva.
Posebno je ranjiv.
Ostale operacije ponovljeno desetke puta.
Ništa se ne prepušta slučaju.
Prvo se moramo okupiti,
reartikulirati tako da su se muškarci razbježali
rekonstruirati pravu borbenu snagu.
Evo nas na vježbi u kojoj ima 200 zaposlenih,
reći ćemo više-manje...
280 ukupno.
Zamišljamo u 44, bilo ih je nekoliko tisuća
skakati noću sa sredstvima komunikacije
koji su bili inferiorni na ono što imate danas.
Mora da je bilo vrlo komplicirano za njih.
To je dobro iz ovog razloga da su ponavljali
i ponavljati mjesecima operacija.
Vrlo je komplicirano i treba ga ponavljati. u detaljima da se ne iznenadite
kad stigne iznenađenje.
Naš posao je da radimo vidimo se opet što prije
a imamo ljude koji su zajedno trenirali,
da nastave svoju misiju.
Svaka tvrtka, ovisno o njegovim elementima,
njihove zone raspoređivanja, njihovo djelovanje,
grupiraju se u početne točke, u žargonu zemalja.
Grupiramo se po zemlji, iza zemlje,
malo dalje, imamo diskretnu zonu artikulacije,
koji dopušta da prebrojim sve.
To je problem kad skočimo, to je zato što smo neorganizirani.
Svi znamo kamo moramo ići.
Znajući da tamo, jesmo let avionom za 1 sat, bilo je lagano.
Ali kada možemo učiniti 2 do 4 sata na vrućini, na hladnoći ili kako već,
u stresu, brzo postajemo potpuno dezorijentirani.
Ono što je jednostavno postaje vrlo kompliciran za implementaciju.
Artikulirati i pobrinite se da svi,
od posljednjeg vojnika do vođe,
idi na pravo mjesto i svatko na svome mjestu,
to je komplicirano.
Svaki element ima svoju početnu točku, njegovo artikulacijsko područje.
Prolazi početnu točku gdje su svi na broju.
Oni reartikuliraju, gdje ćemo ponovno zauzeti borbeni stav.
Reformirat ćemo grupe, sekcije, čak i tvrtka,
i kad bude spreman, javljaju na radiju
i možemo započeti misiju.
Ali područje dio kao dio skoka,
to je vrlo tehnički dio, gdje morate ići vrlo brzo.
Skačemo, uzimamo padobrane, ne napuštamo ih, i torbu.
Imamo 30-40 kila.
Imamo prosječnu udaljenost procijenjena 1500 m
učiniti za manje od devet minuta da što prije pobjegne.
Napustit ćemo zonu ispuštanja jer je općenito polje,
ravno tlo, pa smo jako ranjivi
ići na područja zgloba gdje ćemo se malo skloniti
a onda imamo 1 sat prijeći dodatnih osam kilometara
jer procjenjujemo da je 1 sat potrebno vrijeme
za prilično spremnu jedinicu zatvoriti sektor
8 km u promjeru.
Dakle, ovo nam omogućuje da kažemo
da možemo napustiti područje i biti vani
sposobnosti neprijatelja za reakciju.
Jednom tvoj padobran otvara se i provjerava
prvo je gdje su ostali dečki?
I onda, gdje sam ja?
Više od 70 godina nakon izlaska Američki padobranci
iznad Cotentina,
muškarci obilježavaju taj događaj gotovo skačući
pod istim uvjetima.
Slušanje instrukcija, razumijem.
Iskakanje iz radnog aviona, nije prirodno.
Opasnost je stvarna. Zašto riskirati?
Jedan od sudionika, Thomas Keller, njemačke nacionalnosti, doziva me.
odakle si
Dolazim iz Njemačke a ja sam bivši padobranac.
Takozvani Fallschirmjager.
Vaša prisutnost danas ovdje vrlo je simboličan.
Da, apsolutno, iz dva razloga.
Bili smo u Francuskoj,
borili smo se jedni protiv drugih
i danas, ujedinjeni smo u Europi.
Drugo je da smo ovdje u čast onima koji su nas oslobodili,
posebno padobranaca koji su bili na čelu.
Ali ovaj tvoj skok za nekoga
ili nešto posebno, ili za zabavu?
Nije za zabavu. To je dio naše povijesti.
I ovo radimo za padobrance, da im oda počast,
odati počast svim ovim mladićima Mladi od 18 ili 20 godina koji su ovdje umrli
a koji nisu bili pripremljeni boriti se za Europu.
Ovo je naša priča i osjećamo se blizu nje.
Skačemo s Amerikancima, Britanski,
francuski drugovi koje volimo.
To je kao veliko bratstvo. Stvarno je poseban.
Kakav osjećaj imaš?
To zapravo i nije osjećaj.
To je visceralni osjećaj koje imamo
kad vidimo ove stare C-47 odakle skačemo.
To je dio naše povijesti. Nije Hollywood.
Ovo nije kino skok.
Vidiš, mi treniramo, slijedimo naredbe.
Ostaje opasno. Ovako, živimo povijest.
Samo ti moram poželjeti dobar skok.
Na Dan D, transportna flota je sastavljen
821 zrakoplov, Douglas C-47 Skytrains,
nebeski vlak.
Civilni uređaj pušten u rad iz 1935. godine
i usvojen od strane američkog ratnog zrakoplovstva 1942.
Kao i svi saveznički zrakoplovi, nose identifikacijske oznake
Dana D kako bi se izbjegla prijateljska vatra.
Tri bijele i dvije crne pruge.
Radi se o izbjegavanju fijaska na Siciliji.
U srpnju 1943. god.
polovica armaturnih ravnina bio pogođen
vatrom savezničke flote.
Charles Donnefort je aeronautički inženjer i pilot.
Ima neograničenu strast prema svemu što leti
i točnije, na vojne zrakoplove
Drugog svjetskog rata.
Charles, ovaj C-47, jel dobar avion?
Da, to je najbolji avion tog vremena za prijevoz.
On je puno superiorniji njegovom ekvivalentu Junkers-52.
Također je robustan avion, jednostavno i nije jako skupo za napraviti.
Međutim, ipak se čini posebno ranjiva.
Nema oružja.
To je avion koji se ne čini biti doista stvoren za rat.
Ne, to je u osnovi civilni avion, DC-3.
Evo njegove vojne verzije, C-47.
Uopće nije imao sustav zaštite.
Relativno je spor u usporedbi s lovcem.
Nije zaštićeno nikakvom obranom.
On je jako, jako osjetljiv Paljba iz paljbenog i malog oružja.
To znači da uvjeti leta mora da se jako trudio?
Da. Nisu imali pratnju
i iznad Normandije, bilo je gore
jer je let bio noću, s instrumentima i bez svjetla.
Piloti su bili usredotočeni na svjetlima vodiča
i iznad Cotentina, bila je potpuna magla.
Tako su se grupe razišle
i svaki pilot morali pronaći pojedinačno
svoju zonu pada.
Bilo je stvarno potrebno neka budu jako hrabri.
Naravno, i pronaći dropzonu
u ovim okolnostima s Flakom
koje neki nikad nisu upoznali,
tjeskoba pilota, padobranska tjeskoba
i neprijateljske vatre, slaba vidljivost
i prije svega rizik od upucavanja, ne nalazeći dropzone
ili morati improvizirati u slučaju da je dropzone zauzeta.
Mora da je vibriralo iznutra, Mora da je to bio vrlo naporan let.
Naravno da su uspoređivali Flak udari do tuče.
Međutim, piloti morali zadržati hladnokrvnost
pronaći DZ što god se dogodilo i oslobodi padobrance
bez obzira na cijenu.
Jedva čekam letjeti u njemu da vidim kako to zapravo izgleda.
C-47 formacije poletjet će iz Engleske
petljati se iznad poluotoka Cotentin,
prolazeći redom uz obalu otoka Guernsey i Jersey,
iznad zona pada, zatim Utah Beach.
Svaka od pukovnija padobransko pješaštvo
ukrcava 3 do 4 četiri formacije sastavljen prema
slučajevi 36, 45 ili 54 C-47.
Ove formacije nazvane Serials,
nalaze se u razmaku od šest minuta na zonu skoka.
Na brodu, padobranci su izmišljeni
u štapovima od 15 do 18 ljudi
u funkciji transportirana oprema.
Kadrovska popunjenost padobranaca je dobra drugačiji od onog kod pješaka.
Njihov outfit je čak vrlo specifičan.
Nose modificiranu kacigu sa štitnikom za bradu,
jakna, hlače i čizme za skakanje.
Padobranci su opremljeni za vrlo specifičnu misiju.
Oni će se boriti iza neprijateljskih linija
u malim autonomnim jedinicama.
Na njihove obroke, dodaje se omjer preživljavanja
napravljen od supernabijene čokolade
koji osigurava potrebnu energiju za tri dana.
Njihov pribor za prvu pomoć je obogaćen podvezom
i dozu morfija.
Njihovo naoružanje prilagođava se od slučaja do slučaja,
ali svi nose municiju, granate i čak
dodatne svjetleće mine.
Stewardship ne čini se previše pažljivim
na opskrbu bodeži ili mačete,
niti nužno striktno primjenjivati propisi o ručnom oružju.
Neki i prije no što su se opremili njihovog padobrana
i njihov prsluk za spašavanje, već nose više od 40 kilograma opreme.
Sve što se ne oduzima izravno
se puni u spremnike koji se mogu ispustiti, para paketi,
učitane u uređaje ili izravno spojen
ispod trbuha C-47.
U zoru 5. lipnja 1944. god. invazijska flota sastavljena
više od 5000 brodova isploviti.
Krenite prema obali Normandije da mora dosegnuti najkasnije 24 sata.
Istog 5. lipnja, na kraju dana, načelnik savezničkog glavnog stožera,
general Eisenhower, posjećuje 502. pukovniju
padobransko pješaštvo 101. zra.
Za razliku od onih iz 82. jedinica već ispuštena iznad Sicilije
i Italija 1943. većina ovih muškaraca
nikada nisu skočili u pogon, ali su patili
obuka za elitne trupe.
37 tjedana intenzivnog treninga,
40 kilometara pređe za 8 sati, malo jutarnje trčanje
sa vrećom od 15 kila na leđima, vježbe bojevim streljivom
i nedostatak sna postala njihova svakodnevnica.
Iskovali su svoj esprit de corps i formirati udarnu postrojbu.
Spremni su proći sve testove.
ovo je dobro,
operacije u Normandiji dat će im priliku da zablistaju.
Najnovija procjena gubitaka šalje žmarce niz kralježnicu.
Jedan od dva bi mogao biti ubijen ili ozlijeđeni u narednim satima.
Nakon preskakanja dva dana, padobranci druge REP
ponovit će operaciju u mraku ovaj put najpotpuniji,
kao što su činili njihovi stariji U noći s 5. na 6. lipnja 1944. godine.
Večeras, posebna atmosfera za vas.
Valjda noćni skok je potpuno drugačiji.
Ograničenja su potpuna drugačije od dnevnog odmora?
Da. Mrak prvi stvara, vidiš to,
malo drugačija atmosfera.
Ljudi su vrlo fokusirani, stane malo više u njihov skok.
Padobranac je jako izoliran,
još izoliraniji da kad svane,
oba tijekom skoka, tijekom spuštanja pod jedrima
i tijekom reartikulacije.
Također ga čini složenijim
raspored trupa i nesmetan rad
misije u određenim aspektima.
Tehnički, moramo
pripremiti drugačije pregrupirati se, orijentirati se
i bore se noću.
Za to smo jako dobro opremljeni.
Taktički, trebamo više vremena i pripremamo se za napad na misiju
s dijelom radne snage koji nije pristupio jedinici,
čak i legionari koji se pridružio susjednoj jedinici
jer su bili izgubljeni a oni su se držali drugoga
padobranac ili drugi dočasnik koji ih je skupljao.
Dakle, započinjete svoju misiju a vi mislite da je cilj
može se doći iz koliki postotak padobranaca
okupljeni na dropzone.
Općenito smatramo da 75% možemo napasti misiju.
Opće stanje duha je u konačnici identičan
ili izgleda puno onome što je živio
i što su mislili borci 1944. valjda.
Da, jer kad uđeš kroz vrata lansiranog aviona
200 kilometara na sat noću, uvijek je isti učinak
na padobrancu.
Kad si priključen na drvo, da ne znaš gdje si.
Možda ste u 2016.
to je ista izolacija, ista pitanja
da imate: Kako mogu doći do svojih kolega iz razreda?
Gdje je sjever? Kakvi su to signali?
Da li ovaj tip koje vidim kako prolaze u sjeni
je iz moje jedinice?
Danas kao jučer, padobranac,
koji je ultimativni borac
izolacija, inicijativa i lakoća,
mora biti hrabar, smisao za inicijativu
i sposobnost prilagodbe, agresivnost.
I to je ono što ga nedvojbeno čini vojnik malo drugačiji od ostalih.
U 21:30 sati kapetanov C-47 Frank Lillyman i njegovi tragači
je prvi poletjeti iz Engleske,
smjer Cotentin.
Od 22:48 sati. i svakih 11 sekundi,
avioni koji nose glavnina zračnodesantnih trupa
polijeću sa 14 engleskih aerodroma.
Padobranci sada lete za Francusku i prema njihovoj sudbini.
Veteran Dan McBride, tvrtke F
502. pukovnije 101. zračnodesantne,
sjeća se grozničavih sati koji je prethodio njegovom padobranstvu u Francuskoj.
Kakva vas sjećanja vežu za vaš let u Francusku
prije i tijekom leta?
Pa poletjeli smo oko 22.25 sati 5. lipnja
i krenuli smo na trening i otišli smo na obalu.
Prešli smo Kanal
u vrlo zbijenoj formaciji i sve je prošlo dobro tijekom leta.
Letjeli smo iznad invazione flote a ja nisam znao
da bi moglo postojati toliko brodova na svijetu.
Plan nam je bio pucati kod otoka Guernsey
a od Jerseyja prema obali.
Teško je zamisliti atmosferu u C-47 na putu za Francusku.
Mnogi padobranci su dopingirani s drapominom,
lijek protiv zračne bolesti i more.
Iznad otoka iz Guernseyja i Jerseyja,
njemački protuavionski topovi probuditi se.
Kabine su potresene po eksplozijama.
Kroz prozore, vojnici mogu vidjeti
C-47 u plamenu.
Prekidaju trening
prije pada kao zvijezde padalice,
vodeći ljude u smrt i posade.
Zamoljeni smo da ustanemo,
da nas drži i spremi nas za polazak
kad smo prošli obalu, u slučaju da budemo pogođeni.
I tako da imamo priliku da nas izvuče iz toga.
Što ako nas se dotakne paljbom njemačkih topova,
htjeli smo umrijeti stojeći poput muškaraca.
Dakle, sve je bilo u redu dok ne stignemo do obale.
Tu smo ušli u banci magle.
Svi vozači bojali su se sudara
jedno s drugim, i oni su se razdvojili.
Piloti daju sve od sebe za postizanje ciljeva.
Ali iznad Cotentina, uređaji prodiru
ogromna oblačna masa a gusta magla zemlju skriva.
Nemoguće se pravilno orijentirati.
Međutim, airdrops će se održati.
Naš pilot koji je bio dijete poput nas,
počeo cik-cak između školjki, dok smo stajali
s našom SOA-om zakačenom i pokušavali smo
da održimo ravnotežu.
Išlo je u jednom smjeru, zatim u drugom izbjegavajući hice
a nego usporiti i pusti nas da skočimo,
zaronio je i ubrzao.
Nismo baš bili sretni ovog manevra.
Letio je prenisko i prebrzo kad je upalio zelenu lampu.
Kao što sam morao skočiti na trećoj poziciji,
Morao sam baciti kontejner prije skoka.
Pa je upalio zelenu lampu.
Poručnik je skočio, skoči narednik.
Prišao sam vratima a taman sam imao vremena
za oslobađanje spremnika
kada je avion napravio novi kiks.
Toliko da sam izgubio ravnotežu i našla sam se
bačen u prazno, glavom prvo.
Pa sam se zabio u avion.
Bio sam napola zapanjen i tako sam doživjela pravi šok
kad mi se otvorio padobran.
Između 00:00 i 00:15, Lillyman i njegovi ljudi
sletio u polje iza crkva Saint-Germain de Varreville.
Kapetan daje znak između 12:20 i 12:30 sati
20 minuta kasnije, valovi C-47
ispustiti padobrance na padajućoj zoni A.
U ovom sektoru, Misija Pathfindersa je ispunjena.
Nažalost, nije svugdje tako.
Samo tri zone pada su ispravno označeni.
Ostale grupe Pathfindera bili predaleko ispušteni.
Neki su masakrirani, drugi zarobljeni.
Ova prva faza zračne operacije je neuspjeh
a to ima dramatične posljedice na ostatku kapi.
Za razumijevanje je dovoljna karta razmjer katastrofe.
U plavom, DZ-ovi 82. desantne, u crvenom, oni iz 101. zračnodesantne.
Plavi i crveni križevi
pokazati prava mjesta ili palice dviju podjela
su sletjeli.
U Normandiji, saveznici prolaze na rubu katastrofe.
Općenito govoreći, samo ljudi iz 505. pukovnije
od 82. godine a oni iz 506. pukovnije 101. br
zemljišta na planiranim DZ-ovima.
Ostali su potpuno raštrkani.
Padobranci 508. su raštrkani u cijelom Cotentinu.
Neki su izgubljeni 40 kilometara dalje početnog cilja.
Padobranci padaju u močvare gdje se utapaju
u 50 cm vode zbog težine njihove opreme
i zapleo se u njihov padobran uključujući pojaseve
gotovo je nemoguće poništiti bez rezanja remena.
Neki štapići su ispušteni u more gdje ljudi nestaju tijelom i dušom.
Velik dio radio opreme je izgubljen ili uništen.
Stanovnici Saint-Germain de Varrevillea, Auguste Robiole imao je deset godina
kada su američki padobranci skočio na Normandiju.
Bio je u prvom redu ovog nevjerojatnog spektakla.
Dakle, živjeli ste u ovoj kući navečer 5. ili 6. lipnja?
Točan. Apsolutno. Čak sam i rođen u ovoj kući.
A uvečer od 5. na 6. lipnja god. bili smo tamo.
I od tog je trenutka da je bombardiranje
izvedena je na St-Martinu.
A onda kako je to uopće trajalo dobar provod
i snažno je udario,
moj otac je rekao: “Nećemo ostati kod kuće.”
Otišli smo sa susjedima.
Otišli smo u ovom jarku malo niže.
Da te zaštitim. Bila je to neka vrsta rova.
U njegovoj zamisli, bila je to zaštita.
To je bila njegova ideja.
A onda smo čuli kraj, naravno,
od bombardiranja dok ne stignu valovi aviona
odakle su potekli slavni padobranci.
Koliko je sati?
Stavljam ovo oko 1 ujutro. -U redu.
Još smo u jarku oko 1 ujutro
Je li to bilo puno aviona? - Puno, puno.
O da, bilo je puno! Bila je to mrlja od aviona.
Sve je vrijeme izlazilo iz aviona, non-stop.
Zatim se otvorilo.
Vidite li ih doista golim okom?
Oh pa da, kad su bili niži, naravno.
Nažalost, bilo ih je koji su pali u drveće.
posvuda, očito.
Jesu li naišli na selo? -Da, bilo ih je svugdje, svugdje.
Od kojih je najbliži, u stablu ovdje.
Tko se zalijepio za ovo drvo. -Visi na drvetu, lijevo.
Bio je lijevo, i on je moj otac i seoski svećenik koji ga je skinuo.
Drugi, bliži, na dimnjaku kuće nasuprot.
I još uvijek ga vidim, tipa.
Još ih vidim kako se bore otkačiti se.
Vidio sam to kad sam bio tamo.
A onda treći, tamo, na kraju kućnog vrta.
Ovo su bila trojica najbližih.
Poslije ih je bilo posvuda.
Mora da ti je bilo izvanredno deset godina viđanja s tim ljudima
pasti s neba.
Nismo to zamislili.
Nisam mogao zamisliti.
Prvi, prvi, koja se pojavila,
ima ih pet ili šest koji je ušao u kuću.
Stajali su, svi umazani, sa svom opremom,
sav razmazan, i dali su nam poslastice
na stolu.
Ostali su oni koji su ovdje pali ili su otišli.
O ne, preselili su se.
Ima ih koji su ostali malo, ali nisu se zadržavali.
Otišli su za ostalo njihove misije.
Htjela sam reći, imali su svoju misiju.
Upravo takve koji je ušao u kuću.
Njihova misija, bio je to Saint-Martin.
Morali su otići, pa su pitali
puno informacija za mog oca otići u Saint-Martin.
Da se prepoznaš u tamnoj noći, padobranci 101
imati cvrčka, kromirana mjedena oštrica
koji stvara zvuk škljocanja jednom pritisnuti.
Identifikacijski kod je jednostavan.
Dva klika trebala bi odgovoriti do klikova zahtjeva za identifikaciju.
Drugi načini prepoznavanja su razvijeni,
uključujući glasovni kod.
U noći s 5. na 6. lipnja god.
moraju reći padobranci "Grom", grmljavina,
kada su ispitivani s riječju "Bljesak", munja.
na papiru, upute su jednostavne.
Samo na papiru, jer su neki padobranci sami
u područjima zaraženim neprijateljima.
Ovo je slučaj s Danom McBrideom.
Mora da je bilo 1 ujutro.
Hodao sam sam, vrlo polako, pokušavajući pronaći nekoga
a u isto vrijeme da se ne uoči.
Nakon otprilike 45 minuta,
čuo sam netko hoda vrlo brzo,
ali nisam mogao vidjeti, bilo je previše mračno iu mojoj glavi,
Zamišljao sam Nijemca visokog dva metra koji je dolazio na mene.
Htio sam pucati, ali opet, Izvadio sam svog cvrčka
a onda sam čuo najmanje deset klikova kao odgovor,
i vidio sam ovog tipa, jednog od drugova.
Ni on nije nikoga vidio.
Bio je izgubljen poput mene i skoro smo se poljubili.
Zajedno smo krenuli naprijed i opazili smo tragove
u visokoj travi, kao da su ga ostavila kola.
Rekli smo sebi da će nas oni voditi negdje
i počeli smo ih pratiti.
Kako je dan postajao svjetliji, hodali smo sve brže i brže.
Rekao sam sebi da je okolo sve mirno, ali odjednom,
čuli smo “Flash”.
I rekli smo "Grom". To su bile naše lozinke.
Bio je poručnik i još dvojica padobranaca iz 82. zr.
I oni su bili izgubljeni kao ti?
Da da. Kad sam ga upitao: Poručniče, gdje smo?
On mi odgovori: Pa, prema mojoj karti
i iz onoga što vidim, Mislim da jesmo
negdje u Europi.
U tome smo dobro odmakli.
Većinu vremena, američki padobranci morat će izvršiti svoju misiju
bez sredstava komunikacije, s manje od trećine planirane radne snage.
Ipak, morat ćemo naprijed, napad, držanje
i ne puštaj dok dok se ne izvrši iskrcaj morem.
U 2 sata ujutro 6. lipnja 1944. god. 1000 brodova snage U za Utah
udaljeni su petnaestak kilometara od plaže Saint-Martin de Varreville,
gdje se treba iskrcati više od 30.000 G.I.
Četvrte pješačke divizije i 3500 vozila.
Pola sata kasnije, u 02:29 sati,
USS Bayfield noseći zapovjednika
iz Utah Beacha, General bojnik Collins, baca sidro.
Unatoč disperziji, ciljevi padobranaca 82
i 101. zračnodesantne ostaju nepromijenjeni.
Moramo osigurati što je brže moguće
četiri nasipa izlazeći iz Utah Beacha.
Ovo će biti primarna misija ljudi iz 101
koji također mora šutjeti baterija Saint-Martin de Varreville,
uništiti mostove preko Douvea sjeverno od Carentana,
zauzeti mostove prema Brévandu i brava La Barquette.
Padobranci iz 82. moraju uzeti i držite Sainte-Mère-Église,
Crkva, Baudienville i Neuville-au-Plain, osvojiti točke prijelaza
na rijeci Merderet i uništiti mostove preko Douvea.
Nakon ponovnog grupiranja, Američki padobranci
sudjelovati u borbi gotovo posvuda.
Poduzimaju hrabre akcije, postavljati zasjede.
Strašno počinje igra skrivača.
Padobranci to iskorištavaju svih prilika.
Neki, nesposobni da ispune svoju misiju,
će napraviti izbor postaviti obrambene položaje.
Moraju se okupiti nekoliko dostupnih resursa
i pronaći povoljne položaje.
To je slučaj u selu Graignes,
gdje su 182 padobranca iz obje divizije odlučiti se zabarikadirati
dok čekaju hipotetska pojačanja.
Može se smatrati da je padobranstvo od 82. i 101.,
zbog disperzije, Nije dobro prošlo.
Kako Nijemci reagiraju?
Istina je da vrijeme pada, početno padanje
je stvarno problem.
Imat će poteškoća s pregrupiranjem, ali ima i određenu vrlinu,
Ovo će stvarno uznemiriti Nijemce pored diverzantskih operacija.
Bilo je diverzija uz padobranstvo?
Dosta. Ovo je Ruppert, veteran operacije Titanic,
komponenta u zraku savezničke diverzantske operacije
koji se sastojao ispustiti lažne padobrance.
Je li to lažni padobranac? -Dosta.
Bila je to lutka puna papira i slamke,
kojoj je bilo suđeno da izgori odgođene naplate
kada je stigao do zemlje, koji je simulirao padobran
koja bi gorjela kao padobranac koji bi ga napustio
a tko bi tumarao pobjeći Nijemcima.
Nijemci su krenuli potražiti Rupperta gdje
skočio je padobranom.
Bili su tako dezorijentirani jer ova operacija,
bilo je stvarno za simulaciju padajućih zona
daleko izvan stvarnih zona pada.
Ovaj je odbačen na području Marini.
Postoji još jedan DZ u Saint-Lô, DZ u Caenu
pa još dalje do Havrea.
Je li uspjelo prevariti Nijemce?
Više engleskih SAS komandosa
koji, na svakoj od dropzona ovih poznatih modela
lažni padobranci,
također će emitirati pojačivači zvuka,
eksplozije, psovke simulirati bitke negdje drugdje.
To, valjda radi na samom početku,
Nijemci, od toga gube razum,
ali moraju se sabrati u nekom trenutku,
vidi da su napadnuti.
Gdje god su Amerikanci pali usred njemačkih linija,
doista, bit će ih bitke prilika.
Sve akcije, svi pokreti Američki padobranci
oštro će se suprotstaviti od strane Nijemaca.
Evo nas u La Fièreu, zapadno od Sainte-Mère-Église.
Ovo je najbolji primjer.
Ovdje je most La Fière, bila su potrebna tri napada
i jutro 6. lipnja američkim padobrancima da bi se mogao uhvatiti za to.
Zatim prijeđite cestu iz La Fièrea,
doći do kapelice Cauquigny, gdje je druga skupina padobranaca iz 507
uspio se pregrupirati.
Ali svejedno, za 1 sat, opet će izgubiti položaj.
Nijemci uzvraćaju, počinje topništvo
granatirati sektor Cauquigny.
Amerikanci će otpasti. Oni će ostati u obrani.
Imaju samo granate i oružja.
Nemaju podršku a to je ista stvar
južnije na Chef-du-Pont,
jedan njemački top, nekoliko grenadira.
će primiti 75 ljudi nekoliko dana.
Zapravo, padobranci naći sami.
Njihova jedina nada je da na kraju, iskrcavanje ide dobro
te da trupe koje stižu u Utah može razbiti okruženje.
To je biti u stanju držati prve pozicije koje su osvojili.
Ali trebaju podršku i pojačanje.
Tri njemačke divizije drži Cotentina.
Među njima, 709. svrstan u prvu obranu
duž obale.
Ova podjela je izmišljena starci i dobrovoljci s Istoka,
od Osttruppen, koji su vrlo daleko biti ratni gromovi.
Ako je 8000 ljudi 91. divizije postavljen u sredini
američke padobranske zone mnogo su začinjeniji,
nepredviđeni događaj će poremetiti njihovu sposobnost reagiranja.
Točno u sredini u noći s 5. na 6. lipnja god.
General Wilhelm Falley napušta svoj štab,
Dvorac Bernadville.
Njegovo vozilo se kreće prema farmi Minoterie.
General Falley ima spoj sa smrću.
Što se ovdje dogodilo?
Ovdje je u noći s 5. na 6. lipnja 1944. god.
General Falley, koji je otišao u Rennesu za Kriegspiel,
strateška vježba, vratit će se žurno.
Tu su i saveznički avioni koje zatrpavaju nebo.
Odlučit će požuriti natrag u Picauvilleu,
povratak na teren i kada se vrati ovamo,
Američki padobranci već su pali
prije otprilike 1 sat.
Postoje gotovo desetak padobranaca
oko 508. pukovnije padobranci 82.
Kad je generalov auto će se dogoditi
na ovom malom seoskom putu, upravo ovdje,
on će pasti na zasjedu koju su improvizirali padobranci.
Braden stane na put da auto stane
a vozač nastavlja, padobranci pucaju,
auto je izrešetan mecima i završava ovdje
uza zid farme.
Točno tamo? -Točno.
General je ubijen. Vozač pokušava izaći.
Zarobljen je
i bojnik Barthuzat, Falleyev pobočnik,
pokušava vratiti svoj pištolj, on je ustrijeljen.
Izviđanje iz zraka izvedeno nekoliko dana kasnije,
donosi niz fotografija okoline dvorca Bernadville.
Na jednom od njih pojavljuje se vozilo napušten preko
seoskog puta, samo na visini sa farme Minoterie.
Ovo je auto generala Falleyja.
Što je, Regis?
To je poklopac automobila generala Falleyja
koja je oporavljena nekoliko desetljeća kasnije,
tamo, u jarku.
Je li ostao tamo, u jarku? - Sve ovo vrijeme.
Još uvijek vrlo impresivno imati ovakvu vrstu svjedočanstva
povijesnog događaja.
Poklopac Horcha generala Falleyja.
Falleyeva smrt, to je veliki gubitak
za Nijemce u to doba iskrcaja.
Da. Ako uzmemo u obzir da je 91. divizijske polj
čiji je on zapovjednik je glavna njemačka sila
sposobni reagirati na iskrcaj,
kad joj jednom odrube glavu, vidimo da planovi
stvarno su uznemireni.
Hoće stvarno teško reagirati.
I Adolf Hitler, štoviše, još uvijek niste svjesni ovoga?
Priča kaže da spava.
U 4 sata ujutro, maršal Von Rundstedt zahtjev vrhovnom zapovjedništvu
ovlaštenje za raspoređivanje dviju divizija prema obali.
Na odgovor će čekati jako dugo. Predugo.
Hitler je jedva legao na orlovom gnijezdu u Berchtesgadenu.
Führer je poslušao Wagnera veći dio noći.
Posebno je tražio probuditi se tek u 9 ujutro,
i nitko Ne usuđuj se ometati njegov san.
Upravo u trenutku kada je Führer ulazi u njegov krevet,
s obale Normandije, prekrcaj jurišnih jedinica
u desantnim brodovima počinje.
na nebu, javlja se novi val uređaja.
Prva pojačanja prevezena zrakom
krenut će u bitku koja bjesni na zemlji.
Između 4 ujutro i 4:10 ujutro, stotinu jedrilica
pozirati tako dobro koja boli u mraku.
Ovo su operacije u Chicagu i Detroitu.
52 jedrilice iz 82. zemlje na LZ-W, južno od Sainte-Mère-Église,
ali ne uspijevaju se iskrcati samo osam protutenkovskih topova,
11 džipova i 220 vojnika, topnici, signalno osoblje
i zapovjedni tim podjele.
49 od 52 jedrilice planirano za 101. zemljište na LZ-E,
blizu Hiévillea,
dovodeći 155 ljudi, 16 protutenkovskih topova kalibra 57 mm,
mali buldožer, kirurška antena
i radio džip s prikolicom opremljen stanicom SCR-199 koja omogućuje
komunicirati s Engleskom.
Nažalost, General Don Forrester Pratt,
drugi u zapovjedništvu 101.
gine u padu svoje jedrilice.
On je prvi viši časnik saveznik da umre u Normandiji.
U 4:30 ujutro, Von Rundstedt naređuje 12. SS oklopnoj diviziji,
kao i Panzerler, da odmah počnete
za Calvados.
Bijesni, načelnik stožera
pod zapovjedništvom Wehrmachta, General Alfred Jodl,
poništava narudžbu u 6:30 ujutro.
Više voli čekaj da se Führer probudi.
U to vrijeme Sainte-Mère-Église je već u ruci
Američki padobranci 82.
Prerezali su glavni kabel
od vojnog telefona do Cherbourga i uspostavio blokade cesta na istoku
a južno od grada.
Padobranac 101. Robert Noody na fotografiji
u noći s 5. na 6. lipnja god. bit će na naslovnici Air Force Magazina
skočiti na Sainte-Mère-Église.
Imao je 19 godina.
Gotovo odmah, Naletio sam na dva tipa iz svog Sticka.
Bio je tip koji je visio na drvetu.
I tako su odlučili da odem rezati padobran
da ga sruši.
Upravo su to i učinili.
Režu i momak pao sa svojim pojasom.
Ne znam kako ovaj tip doživio to u to vrijeme.
Dobili smo upute da ne napunimo oružje odmah,
da se ne pucamo na drugima.
Ali morali smo pucati na Nijemce.
I ja odmah napunio svoj pištolj.
Bio sam zapravo iza gradonačelnikove kuće.
Sad sam mu zaboravio ime, ali bio sam u polju,
odmah iza njegove kuće.
Bilo nas je, rekao bih šest-sedam momaka
kad smo stigli na Place de Sainte-Mère-Église.
Brzo smo prošli iza crkve.
Nisam vidio da neki tipovi vise sa zvonika ili tako nešto.
Ali ipak je pucalo a nekoliko momaka je pogođeno.
Sjećam se tipa, Sjećam se njegovog imena.
Zvao se Brown.
Bio je s lijeve strane crkve
kad priđemo sprijeda a tamo je cijelim putem bio zid.
Mislim da je još uvijek tamo.
Momak se tamo skrivao.
I kad nas je ugledao, rekao je: “Nisam vjerovao da ću uspjeti.”
Bio je i uplašen što zapravo radimo.
Čak i ako prijete protunapadi, od 4:30 ujutro,
ovog 6. lipnja 1944. vijori se stijeg sa zvijezdama na Sainte-Mère-Église.
Zapadna fronta je otvorena.
Régis, mi poznajemo Sainte-Mère-Église hvala ili zbog filma
"Najduži dan", s ovom epizodom unutar filma
u vezi Johna Steelea, koja ostaje visjeti na zvoniku
a koji vidi svoje drugove biti masakriran.
Postalo je pomalo mit, ali često zaboravljamo
da je Sainte-Mère-Église uistinu bio jedan od ciljeva
američke zračno-desantne trupe.
Istina je da kino, našu vlastitu maštu
sredio povijesnu istinu, ali Sainte-Mère
To je doista glavni cilj. za padobrance na Dan D.
Riječ je o šesterokolnom raskrižju.
Ovdje su sve trupe,
proći će sva pojačanja, za operaciju u Cherbourg
i ostatak bitke za Normandiju.
Ovo je primarni cilj i danas bolje razumijemo simbol.
A kako se to zapravo događa? zauzimanje Sainte-Mère-Église?
Sainte-Mère-Église, tijekom puštanja, to su tri štapa,
dva iz 101. i jedan iz 82. pedesetak padobranaca
koji su greškom ispušteni.
Desetak pada na selo
i zauzimanje Sainte-Mèrea intervenirat će s dvije satnije 505
koji su ispravno ispušteni.
Ovo je najbolja kapljica sjeverno od Sainte-Mèrea.
Oni će na neki način ući relativno lako.
U 4:30 ujutro, čistili su grad.
Bilo je nekih razmjena uglavnom s narom.
S njemačke strane ima deset ubijenih,
tridesetak zatvorenika i cilj od 360 padobranaca koji se vraćaju u grad,
to je vrlo brzo postavljanje blokada na cestama na svim izlazima iz Sainte-Mèrea.
Suočiti se s protunapadima? -Da.
U zoru iskrcavanje morem mora intervenirati
jer su sve barijere pozvane, strojnice, minobacači, topništvo.
Na Sainte-Mèreu, vidimo topove i tenkove
koji počinju pripremati protunapade.
Dakle, složenost nije bila zauzeti Sainte-Mère-Église.
Moramo ga braniti i braniti ovu stratešku točku.
Nije bilo da je uzmem ali da ga drži
jednom je bila brzo uložena.
U 4:30 ujutro do zore, borbe su bile jako brze
a razmjene su stvarno sporadične.
S početkom u 5:45 ujutro od obale Utaha, 18 ratnih brodova
usmjeriti svoje topove prema obali i otvorio vatru na utvrde
Atlantskog zida.
U 6:10 taktičko bombardiranje obrana plaže
počinje zahvaljujući osobito 300 bombardera znači B-26 Marauder.
Hrabri piloti se spuštaju ispod mutnog stropa
i bacaju svoje bombe na vrlo maloj nadmorskoj visini.
Izvode jedno od bombardiranja najučinkovitiji u danu
i izgubio samo dva aviona.
Iskrcavanje na normandijske plaže počinje u 6:30 sati.
Na plaži Utah, muškarci su bačeni dva kilometra dalje
južno od svog cilja.
Srećom, stižu
na najmanje utvrđenom dijelu plaže, bombardiran od zore
na 100 tona eksploziva.
28 tenkova Sherman uspio doći do obale.
U 8 sati četiri bataljona,
oko 1000 vojnika Četvrte pješačke divizije
već su na plaži.
unutrašnjost, padobranci 101.
koji ne izlaze na plažu, bore se zaustaviti
topničke baterije postavljena kao druga linija obrane
koje su upravo otkrili oko Sainte-Marie du Mont.
Ako topovi Hameaua Germaina nisu u bateriji
i bit će brzo neutraliziran, padobranci će morati
sudjelovati u borbi kod Brécourta i Holdyja, gdje moraju zaplijeniti
osam haubica 105 mm Haubica koji pucaju na Utah Beachu.
Na Holdyju pedesetak Nijemaca braniti poziciju,
ali pregršt neustrašivi američki padobranci
odluči svejedno da ga zauzme na juriš.
Jean-Noël Ferroliet posvećen osam godina svog života
na nevjerojatnu istragu.
Sada živi u kući
koja je smjestila njemački topnici Holdyja,
u stvarnosti Osttruppen, vojnici s istoka.
Rekonstruirao je u najsitnijim detaljima
borbe padobranaca 101 da zgrabi bateriju.
Jean-Noël ovdje, nismo daleko od Sainte-Marie du Mont.
Bila je to zona pada za Amerikance u noći 6. lipnja 44.?
Da, iza Sainte-Marie du Mont, Ovo je dropzone C.
slučajno, ima nekoliko padobranaca
koji će pasti duž baterije koji je odmah iza
i koji će biti masakrirani.
Postojali su konkretni ciljevi za Amerikance na ovim prostorima?
Da, iza Sainte-Marie du Mont, sigurno je,
tu je Holdy baterija.
Oni zapravo ne znaju gdje je ona u Holdyju.
Ona također može biti na putu za grad Bruges.
Imam dojam, kad tako pričaš sa mnom,
da postoji mala igra skrivača
te noći 6. lipnja.
Amerikanci ne znaju obavezno tamo gdje se spuštaju padobranima.
I dalje imaju ciljeve.
Ova Holdy baterija, ovo je jedan od ciljeva
američke snage.
Da, to je jedan od ciljeva američke snage
zbog Holdyja, možete snimati na plaži Utah.
Stani ne vidiš ne Utah Beach,
podešavači strijelaca su u crkvi Sainte-Marie du Mont.
Odatle se jako dobro vidi Plaža Utah.
To je baterija vrlo diskretan i nevidljiv,
možda opasnije kao kućice za slijetanje.
Nije li ona daleko odavde? - Ona je odmah iza.
odvest ću te tamo. - Pa idemo.
Specijalna operacija na Holdyju.
Stvarno je spremno.
Dakle, ovdje je gdje je bila baterija.
Serge, ovdje je bila baterija, baš na livadi.
I topovi su izašli točno između stabala ovdje.
I skoro je padalo do tri četvrtine terena.
Koliko ih je bilo?
Četiri hipofizna topa vuku gusjenice i traktori.
Ovo drveće je bilo tamo.
Na slikama prije, malo su manji.
Mnogo je jasnije jer imamo topnički položaj.
Jarci su čisti, ali imate ista stabla
osim jedne ili dvije koje sam vidio, ali koji je pao s olujama.
Ali ti si imao skroz onako.
Imao si cijeli obrambeni sustav, imali ste rupe na njemačkoj strani,
a ti si imao rovove poput ovih.
To je zapravo rov.
Pronađi ovo, tu ćete pronaći ovu fotografiju…
U knjigama Marca Banda, američki povjesničar,
pronašli ste ovu fotografiju
gdje je Joe Piston, ovaj poznati američki paragraf koji se citira,
gdje su takvi, a tamo ste imali mrtvih njemačkih vojnika.
Ako očistim cijelu prazninu za tebe,
na istom ste mjestu nego na fotografiji.
Stvarno smo u rovu.
Dakle, tu smo stvarno na bojnom polju.
Eto, stvarno smo na bojnom polju.
Ova baterija u 6 ujutro, ona je zarobljena.
Nikada neće moći pucati na plažama Utah Beacha.
To znači da u konačnici, padobranci,
utišavanjem baterije, sigurno spasio živote
na plaži Utah, inače bi ovi topovi nastavili
snimati na plaži.
Sigurno je, to je sigurno.
Da je baterija mogla opaliti prilikom iskrcavanja,
to bi bilo dobro stotine mrtvih.
To je sigurno i izvjesno.
U sektoru 101ᵉ,
La Barquette brava i mostovi Brévands
uzimaju se i drže od ranog jutra, unatoč njemačkim protunapadima.
U 12 sati prvi izlaz Plaža Utah Beach,
nedaleko od Poupevillea, pada u ruke Američki padobranci
a kontakt se uspostavlja s elementima Četvrte pješačke divizije
iskrcali ujutro.
Za nekoliko sati, ostala tri izlaza,
Oudienville, Odouville de la Hubert, St-Martin de Varreville, sigurni su.
Ali Nijemci se i dalje drže čvrsto sektor
iz Saint-Côme-du-Monta i put za Carentan.
Situacija 82. je kritičnija.
Sainte-Mère-Église je zauzet, ali njegova obrana je komplicirana
i uspostavljanje pristaništa
na obje obale du Merderet nije uspio.
Mnoge jedinice su izolirane na zapadnoj obali.
Početkom poslijepodneva, drugi i treći
bojne osme pukovnije pješaštvo napušta plažu Utah
i doći do unutrašnjosti korištenjem kolovoza jedan i dva.
Uz podršku tenkova Sherman,
oni će sudjelovati pri zauzimanju Sainte-Marie du Mont.
Ali 6. lipnja oko 16 sati Nijemci protunapad prema
od mosta La Fière.
Padobranci 82. zračnodesantne
suočiti s njima 200 grenadira i Pancer
oklopno-nastavne bojne, opremljen francuskim tenkovima za zarobljavanje:
Renault R35 i Hotchkiss H39.
Cijeli početak iza 12 sati, padobranci
su pod neprekidnom topničkom vatrom.
U 16 sati pojavljuju se dva tenka na Chaussée de La Fière.
Top 57 mm i dva tima razarača tenkova
naoružani bazukama uništi ih.
Dok treći tenk opasno se približava
i prijeti američkoj poziciji, dva neustrašiva padobranaca,
ali ostaje bez municije, uspjeti i to uništiti,
čime se zaustavlja nasilni njemački napad.
Ovaj scenarij događa se posvuda. Padobranci ne odustaju.
Unatoč njihovoj raspršenosti, ljudi se okupljaju,
često nalazimo s onima druge satnije, druge pukovnije.
Oni iz 82 ponekad se miješaju s onima iz 101.
Najstariji preuzimaju zapovjedništvo ovih različitih skupina.
Svatko pokušava ostvariti svoju misiju unatoč svojoj brojčanoj inferiornosti,
nedostatak opreme i municije.
Kad ne uspiju za napad na strateške točke,
ovi potkopavaju ceste,
postavljati zasjede i uspostaviti utvrđene točke
da su Nijemci pokušati smanjiti tako što ćete ih utopiti
pod potopom vatre.
Na brdu 30, nedaleko od Picauvillea,
500 američkih padobranaca od 82. ostat će
opsjednut nekoliko dana, kontinuirano podnositi
do granatiranja njemačke baterije.
Nedostaje im vode, municije,
plazma za ozlijeđene, ali će trajati pet dana.
S onu stranu mita i razglednica Sainte-Mère-Église,
možemo li razmotriti da je američka zračna operacija
Uvečer 6. lipnja 1944. je li to bio uspjeh?
Ako uzmemo ciljeve jedan po jedan,
to je teško izvući ovaj zaključak.
Mostovi preko rijeke Douve nisu uništeni,
Saint-Côme-du-Mont nije uzeto,
82. nije uspjelo napraviti svoje pristanište.
Međutim, Sainte-Mère-Église je zauzet i zadržan
i sve ceste, sva putovanja plažom Utah Beach
uzeti su i osigurani a to će omogućiti iskrcaj
trupe morem koji će biti u uvjetima
vrlo podržavaju koje nikad ne bi mogli imati
bez zračnog napada.
U tom smislu, to je uspjeh.
Dakle, zapravo, uistinu, padobranci
predstavljao prvi val ispred Utah Beacha
omogućiti napredak kopnene trupe?
Točno. Ovdje su gubici usporedivi.
Već smo spomenuli, to je 60% gubitaka za 82.,
40 za 101., procjenjujemo 90% oprema izgubljena tijekom napada.
Ali za sve to, američki paragenerali,
osobito u 82ᵉ, podići će da je akcija bila izvrsna.
Bitka padobranaca bilo je stvarno jako, jako dobro.
Zaista su se pokazali što su znali raditi.
Da. Demonstrirali su da je doktrina para,
okomito omatanje, bilo je to moderno ratovanje.
Bilo je to nešto stvarno učinkovito. stići na frontu
ispred odmorišta.
U 21 sat 6. lipnja 1944. god.
saveznici lansiraju operacije Keokuk i Elmira,
slanje važnih pojačanja jedrilicama što će znatno
povećati vatrenu moć Američki padobranci.
Na plažama, operacije se nastavljaju.
U Utahu, na kraju dana, više od 23.000 muškaraca,
1700 borbenih vozila i 1695 tona ponude
su iskrcani.
U ponoć 6. lipnja 1944. god. mostobran je doista
instaliran u Utah Beachu.
Ali načini prema Saint-Sauveur Le Vicomte na zapadu
i Carentan na jugu, kako bi se postigao Cotentin cutoff,
i spoj s trupama iskrcanim u Omahi,
ostaje da se osvoji.
Očekivane obale
svesti na velike džepove padobranci još uvijek izolirani.
Dvije grupe su odvojene sa svake strane Amfrevillea.
Grupa zauzima brdo 30 između Picauvillea i Chef-du-Ponta.
Elementi okrenuti Brévands i oko La Barquette,
ostaju ugroženi od Nijemaca, držeći visinu Saint-Côme-du-Mont.
I mnogo južnije, daleko od svakog cilja,
izgubljeni padobranci dviju pukovnija ukorijenjeni su u Graignesu.
američke padobranske divizije platio visoku cijenu
ovog 6. lipnja 1944.
Poginulo je ili ranjeno 2500 padobranaca.
101. je izgubila 40% svog osoblja, 82., 60%,
od kojih su mnogi, navečer 6. lipnja, su još uvijek izgubljeni
ili izolirani u selu Normandije.
Stanovništvo pomozi im kako god može.
Neki izgubljeni padobranci lutat će mnogo dana,
drugi nikada neće biti pronađeni jer stižu njemačka pojačanja.
U nedjelju 11. lipnja 1944., u zoru, 182 američka padobranaca
ukorijenjen u selu Graignes, napada ih 2000 grenadira
17. SS tenkovske divizije.
Prvi napad je odbijen.
Borbe se nastavljaju cijeli dan.
U sumrak, Amerikanci su preplavljeni,
prekinuti borbu i opet pasti u nered.
Za sobom ostavljaju svoje ranjenike
i stanovnici sela koji nije bježao.
Represalije nad civilnim stanovništvom koji su podržavali ove osloboditelje
bit će strašno.
Selo je opljačkano, zatim zapaliti.
Waffen SS pogubljuje preživjele.
32 civila i najmanje
pedesetak američkih vojnika propast će.
Ostali su uspjeli pobjeći, ali stav SS-a
govori puno o njihovom stanju uma.
Borit će se do kraja.
Počeo na plažama i na selu, borbama za oslobođenje Francuske
i Europa tek počinju.
Padobranci 82 i 101. zra
nisu završili borbu.
Oni će sudjelovati mnoge druge bitke.
Oni će biti u svim borbama
rujna 1944. u Arnhemu, Nizozemska, prosinca iste godine,
u Bastogneu u Belgiji.
U ovom mjesecu lipnju 1944. počinje bitka za Normandiju.
svjetskog rata je daleko od gotovog.
Anđeli pobjede upravo otvorili put.