5 юни 1944 г., 21:30 ч.
13 348 души от две дивизии американски парашутисти,
82-ри и 101-ви въздушнодесантни, подготвям се за изкачване
в почти 1000 устройства кой ще ги пусне в Нормандия.
Дотогава никой не се беше осмелил да стартира въздушнодесантна операция
от този мащаб.
Тези парашутисти ще съставят
първата вълна на американския десант.
Тяхната мисия е да осигурят десния фланг на наземната атака, отворете пътищата
така че пехотинците може да проникне бързо
във вътрешността, задръжте кръстопътя на всяка цена,
мостовете и пътните платна в сектора, унищожи защитата на врага
и се изправи пред шансовете Германски контраатаки.
Генерален щаб на съюзниците очаква големи загуби.
Някои прогнози съобщават че 75% от парашутистите ще паднат в бой.
И не са далеч от целта.
Операцията е на два пръста да бъде плачевно фиаско.
Въпреки това вечерта на 6 юни м.г. парашутистите от 82-ра и 101-ва ВДВ
са достигнали за изпълнение на повечето мисии
които им бяха поверени.
Въпреки лошото време, изпускане на грешки,
опустошението немски зенитни оръдия,
катастрофи и удавници в блатата,
успяха да проправят пътя на войските, кацнали на плажа Юта.
Кои бяха тези мъже? повечето от които скочиха в експлоатация
за първи път?
Как са постигнали този луд подвиг?
Защо германците се провалиха? да спрат нападението им?
журналист и историк,
Исках да знам точният принос
американски парашутисти при десанта в Нормандия.
Пресякох времето.
Събирах свидетелства.
Човекът се криеше там и като ни видя каза:
„Не вярвах че ще го преодолея."
Събрах улики.
Това е капачката на колата на генерал Фали.
Живи любители на историята
пресъздаден за мен условията на битка.
За да разбера, последвах на земята активни дисплеи
на втори чуждестранен полк парашутисти от Калви.
Тези основни действия остани за нас
малко от мита и Върховния Граал които бихме искали да възпроизведем.
Отвъд митовете и легендите,
Опитах се да дешифрирам тази доста слабо известна фаза
от десанта на съюзниците в Нормандия.
Там е, между горички и блата, че американските парашутисти
написа една от най-красивите страници от историята на въздушнодесантните войски.
Въпреки всички опасности, и при условия
често плашещи, тези изключителни войници
изигра съществена роля в успеха на десанта.
Те ще бъдат завинаги ангелите на победата.
6 юни 1944 г., Омаха Бийч.
В 6:35 сутринта, първата американска щурмова вълна
ще се появи тук.
Една от петте цели на операция Нептун,
кодово име на заведение на предмостие
по бреговете на Нормандия.
Британците и канадците ще акостира на три плажа
на изток от устройството.
С кодово име Gold, Juno и Sword.
Американците ще започнат атаката от двата плажа
най-западните, Юта и Омаха.
В Омаха ще бъде ад.
90% от мъжете в първата вълна ще бъдат убити или ранени.
Тези от следващите вълни ще бъде заседнал на плажа,
взети от германци чиито защити
няма да е започнало чрез бомбардировки.
Положението на слезлите войски е толкова катастрофално
че Върховното командване на съюзниците дори ще обмислят да ги върнат на борда,
като по този начин поема риска да доведе до неуспех на цялата операция.
в края на деня, резултатите ще бъдат поразителни.
От 35 000 мъже, които се приземиха,
близо 5000 ще бъдат убити, ранени или изчезнали.
Омаха ще получи прякор "Кървава Омаха", Кървава Омаха,
се превръща в един от основните символи на американския десант
по бреговете на Франция.
Легендата би искала че операциите в Юта,
другият плаж в американския сектор,
мина толкова добре че биха спасили кацането.
генерал Брадли, командващ Първата американска армия,
дори се осмелява да говори здравна разходка в Юта.
Régis Giard е един френски специалисти
от битката за Нормандия.
Той ходи по земята и търси архиви повече от 20 години.
Здравей Реджис. -Здравей, Серж.
Тук сме в Омаха.
На 6 юни 1944г. слизането върви много, много зле.
Първата вълна бива нарязан на плажа.
Беше по-добре на Юта Бийч. Как можем да го обясним?
Може би като си кажете че първата вълна
не се случи в 6:30 сутринта. като тук в Омаха,
а по-скоро през нощта, във вътрешността, дори в блатата.
Тази първа вълна, парашутистите ли са?
Да, дори ако плажните зони между Омаха и Юта са различни,
защитата е различна, земята също.
Нямаме същата защита нито същата земя.
Но фундаменталната разлика между Юта и Омаха,
е, че в Юта имаме компонент въздушнодесантни сили от 13 500 парашутисти.
Така че, ако вземем предвид тази вертикална обвивка
във военно отношение, тази сила идва от небето
като първата вълна от нападение, накрая, на Юта Бийч,
получаваме почти същия резултат отколкото Омаха по отношение на загубата.
Защо не изпрати парашутисти зад Омаха?
Това е въпрос главно средно.
Предната част на самолета Нептун, това е крайбрежен сектор от 80 километра
и не можем да поставим парашутисти там.
Нямаше достатъчно парашутисти и самолети за транспортирането им.
Парашутистите бяха изпратени в много стратегически точки.
Имаме парашутисти капки в двата края на предмостието,
къде е тя най-уязвими за контраатаки.
В английския сектор, това е шестият Airborne
който ще скочи на север от Каен, и в американския сектор,
това са две деления 82ᵉ и 101-ви след Юта Бийч.
13 500 парашутисти, това е все още много парашутисти.
Колко самолета са това?
Това са 800 самолета за парашутистите, за капки през нощта на 5 срещу 6 юни.
Сутринта са сто самолета и около 200 самолета вечерта,
да тегли и докарва осн подкрепления с хора и техника.
Това означава, че е имало парашутна операция
и след това въздушнодесантна операция.
Основната операция е освобождаването от шест парашутни полка.
И тогава има вълна от подсилване в 4 сутринта с планер
и вълна вечер в 21ч. също и с планер.
Наложи се да чакаме доста време
пред съюзниците решават да скочат с парашут мъже
няколко часа преди кацане на сушата.
И с добра причина,
предишни въздушнодесантни операции през 1942 и 1943 г
в Северна Африка и Сицилия, не мина добре.
По-специално в Италия, 3400 парашутисти от 82-ра ВДВ
бяха разпръснати върху площ с диаметър 80 километра.
Скоковете бяха направени посред бял ден,
какво направи мъжете особено уязвими.
От 144 британски планера,
70 са изгубени, унищожен от германския DCA,
жертви на катастрофи или повредени в морето.
Ако генерал Айзенхауер подпомага операцията,
някои членове на съюзническия генерален щаб
все още са много неохотни.
Ако първоначалното нападение е основано за освобождаването на парашутистите,
подкрепление от 4000 пехотинци ще бъдат транспортирани по въздух с планер
които могат да доведат директно групирани на земята хора и техника.
Тези устройства са два вида.
Планерът Horsa, Британски дизайн,
е произведен в 3800 екземпляра между 1942 и 1945 г.
По-голямата част от клетката му е изработена от шперплат, покрит с брезент.
Ако се счупи на земята, парчетата са остри и опасни.
С капацитет 25 екипирани мъже или два джипа,
или джип и 57 мм противотанково оръдие,
това е тежко устройство, изискващо чисти зони за кацане.
За разтоварване, фюзелажът му се разделя на две.
Но Horsa изглежда по-малко подходящ от американския модел
за нощни кацания в провинцията на Нормандия.
CG-4 или Waco, по-лек и по-управляем,
но също толкова здрав със своята структура от стоманена тръба,
е произведен в 14 000 екземпляра от 16 различни компании
между 1942 и 1945 г.
Подходящ за транспорт на пехотата като части за артилерийска поддръжка
или гений, може да носи 13 екипирани войници
или 75 мм гаубица или лек булдозер.
За разлика от Horsa, WACO е оборудван
шарнирен накланящ се нос, точно зад пилотската кабина.
И днес, както през 1944 г. въздушен транспорт на оборудване
остава съществено.
Трябва да доставим възможно най-бързо и при най-добри условия
на скачащите с парашути мъже, необходимите средства
към гладкото протичане от операциите им със земя.
Изключително деликатна намеса.
Това е вид парашут което се случва вече през 40-44г
в момента на кацането.
точно така
Често използвахме изпускане на малки пакети,
товари от 50 до 225 кг.
И там, днес, можеш ли да пуснеш много големи?
Много големият, можем да стигнем до осем тона,
като медицинска хирургическа антена
на който ще има операционни зали в едно натоварване,
в едно минаване и можем да поставим това на земята.
Това е процес на действие което е много деликатно.
С парашутиране на малки товари, дори големи товари,
трябва да е много труден за скачане с парашут.
Да, изисква се доста високи технически умения
толкова и за опаковката от товара в себе си,
за много големи товари, с много голям обем
и много тегло, а също и за парашутната система,
следователно парашутната система, избор на парашути
във функция скорост на вятъра,
как самолетът лети, на каква надморска височина,
и колко бихме искали да го зарежем.
Всичко е много изчислено. -Точно така.
Има екип от технически отдел на армията
който прави своите изчисления на вятъра и повърхността и кой ни дава диаграми.
От тези графики и тези графики
ние ще можем да постигнем, ние, нашето кондициониране според
необходимостта от сухопътни войски да им позволи точно
да имат тяхното оборудване в точното време и на точното място.
Всъщност вие сте като велики пощенски служители.
Можете да доставите, вие сте UPS International.
Това би ни описало добре, великите пощенски работници.
Страхотни пощенски служители на спешната бригада.
Ние сме от 11 бригада на парашутистите
което се нарича спешната бригада
защото сме способни да правя такива неща.
Пускат се между 00:00 и 01:00 часа, американски парашутисти
ще трябва да чака няколко часа преди да можете
възстановяване на оборудване и подкрепления.
Все пак ще се наложи изпълни възможно най-бързо
мисия, чиито цели са се променяли няколко пъти
преди Д-ден.
Какви са целите на операцията Американски самолет най-накрая?
Когато 7-ми корпус слиза в Юта Бийч,
целта му е да отиде и да вземе пристанището на Шербург
и следователно отрежете първо полуостров Котантен.
Това е ролята на paras да прережат този полуостров?
На първия кадър това е.
Има въздушнодесантна дивизия, 82-ра, която трябва да скочи
между Saint-Sauveur Le Vicomte и западния бряг на Котантен,
и 101-ви трябва да скочи между Sainte-Mère и Карентан зад Юта Бийч.
Това означава ли, че планът е променен?
15 дни преди, 24 май, предаване на радиопрехващания
с въздушно разузнаване които потвърждават
само германски подкрепления са позиционирани
в определените за това места за парашутисти капки.
Това е сила от 8000 души. Това е 91-ва дивизия.
Подсилена е от 3500 немски парашутисти
от Fallschirmjager полк шест.
Съюзниците са принудени да променят плана си.
На 27 май 44 г. те ще публикуват окончателния план,
планът за нападението на Overlord, и ще се концентрират
всички парашутисти зад района на Юта Бийч.
Те ще защитават плажни пътувания в Юта?
предимно, защита на изходите на плажа
и започнете да вземате beachheads отвъд реките Мердерет
за да започнете разрязването.
82-ра въздушнодесантна трябва да превземе от Sainte-Mère-Église,
Бодиенвил и Ньовил-о-Плен.
Тя ще трябва да разруши мостовете на Douve в Етиенвил
и Бьозвил ла Бастилията,
вземете и задръжте мостовете в La Fière и Chef-du-Pont,
с цел установяване на позиции западно от река Мердерет.
101-ви въздушнодесантен ще трябва да осигури четирите пътеки
излизайки от плажа на Юта,
мълчание тежка батерия от Saint-Martin-de-Varreville.
Мостовете над Дуве, северно от Карентан
трябва да бъдат унищожени.
Два моста в Brévands и още един на шлюза La Barquette
ще трябва да бъдат завладени.
Само тук, тук е земята е особено неблагоприятно.
Бокажът е гримиран на плетеница
неблагоприятен когато планери кацат.
Германците главно представляват капани.
По-специално те наводниха блатата.
Ерван Пате е техник в парка Marais du Cotentin.
Той ми обяснява как немците са достигнали
за поддържане на част от района под водите на приливите.
Ерван, тук, ние сме на моста La Barquette.
Това е стратегически пропускателен пункт за съюзниците на 6 юни 44 г.
Това беше и стратегическа точка за германците в крайна сметка.
Да, защото управлението и контрол на този мост,
разбирайки този мост помага за управление на водата.
Мостът Ла Баркет, преди да бъде пресичащ мост,
това е мост с плаващи врати
които пречат на водата от морето да наводни блатата
от 18 век.
Как действа?
Работи с водно налягане.
Морето се надига, затваря вратите,
морето слиза, водата отново отваря вратите.
Това е автоматично. -да
Германците ще разберат, че там, наводнявайки блатата,
чрез контролиране на тази вода, те могат да контролират 28 000 хектара
мокри зони, напълнете ги с вода и те ще го използват.
Водните копелета, кои са планираните елементи
само за поддръжка на вратата.
Плъзнете тези огромни парчета дърво от всяка страна,
и ти можеш работа по вратите.
Ако ги плъзнете надолу, Това ви позволява да контролирате нивото на водата.
Ако водата не минава над тези гори,
тя не може да отвори вратите.
В продължение на четири години, без да наводнявате къщите,
ще поддържаме постоянно ниво.
Имаме впечатление че са направили това по анархичен начин.
Но не, беше много обмислено.
да освен това има лош слух
казвайки, че са блокирали вратите, Но не.
Ако бяха блокирали,
щеше да завърши с наводнение всичко, което беше наоколо
тъй като водата щеше да натрупа твърде много,
с валежи в Нормандия.
Но това означава че водата е достигнала какво ниво?
Виждаме следите по моста, когато лишеите спрат,
това е, че водата се покачва защото измива дъното на палубата.
Виждаме ясно че все още може да се покачи
два-три метра.
И цялата земя е под вода.
Да, това са земи които са на места
под морското равнище, повече от наводняването на блатата
и преди всичко това че е позволено да се направи.
Когато районите са наводнени, трябва да преминете през определени маршрути,
пътища, мостове.
Вие контролирате мостовете, пътните платна
и можем да контролираме всичко, което се пресича.
Все едно немците са го построили
огромен воден вал
и няма повече само малки пасажи за проверка.
Те имаха инструмент на място
да направиш себе си страхотна естествена защита
и стратегически ще работи.
Трябва да е било ограничение също и за въздушнодесантни войски,
някои паднали в тези райони, които бяха наводнени.
Защото в зависимост от прецизността на освобождаването
бенчмаркове, които пилотите имаха,
защото и ние сме в условия които не бяха благоприятни през юни 44 г.
При несъответствия по отношение на зоните на падане,
вместо да е на сухо, бяха в наводнени райони.
Ако се окажете по средата на голямата наводнена площ,
има значителни рискове от удавяне и това се случи.
През нощта на 6 юни м.г.
този пейзаж ще се трансформира в огромно бойно поле
от което понякога излиза, 70 години след събитията,
движещи се останки.
По време на снимките, моят водач, Régis Giard, ме вика.
Той просто го направи случайно откритие.
Никога ли не спираш?
какво е това - Това е парашут.
Това е парче парашут на 44, гарантиран.
Избелял е, но това е. -Шегуваш ли се?
Виждал съм го и преди и е точно сякаш това е.
Току-що попаднах на него докато се разхождам случайно.
Невъзможно е.
Кълна се, че е парашут Американски камуфлаж.
това е лудост - Някой има ли нещо там?
Това е много голямо парче, но е добре
улика.
Част от американски парашут.
това е лудост - Имаш паметта си.
Доста спомен.
Огромен е. Огромен е.
Това е история на живо. - История на живо.
Част от американски парашут.
Не много далеч от моста La Barquette.
Точно в съседство. - Огромен е.
Шест DZs, Dropzones, drop zones маркирани с различни букви,
са определени и разпределени между шестте парашутни полка
на двете въздушнодесантни дивизии.
Две зони за кацане, зоната за кацане или LZ,
също бяха избрани за планери
в центъра на операционната зона
и наблизо на републикански път 13.
Цялото се намира в местност приблизително 57 квадратни километра.
Операциите трябва да следват една след друга в норманското небе.
От 21:50ч.
първите устройства ще излети в Англия.
Това са Бостънските кодирани операции, за 82-ра въздушнодесантна и Олбъни,
за мъжете от 101-ва възд.
От 4 сутринта, планерите ще се присъединят към хорото.
Това са операциите в Чикаго за 101-вото
и Детройт за 82-ри.
В началото на вечерта, 6 юни 1944 г.
допълнителни подсилвания ще бъдат транспортирани
с планер, Операции Елмира и Кеокук.
200 Pathfinders, разузнавачите на въздушнодесантните войски,
ще има мисията за маркиране на зоните за скокове.
Паднал сам, посред нощ, в средата на вражеска територия,
те ще бъдат първите войници на D-Day на нормандска земя.
Капитан Франк Лилиман, лидер на Pathfinders на 101-ви въздушнодесантен,
ще бъде първият съюзнически войник да скочи на Нормандия.
технология които Pathfinders използват
е строго секретно.
Отборите съставени обикновено 18 мъже,
има седем холофанови лампи които ще бъдат поставени на земята
за образуване на Т.
Основата на Т показва посоката на скока,
напречната греда, точката на пристигане.
Pathfinders също са оборудвани с предавателни станции Еврика
кой ще изпрати радиочестотни импулси
взети от приемниците на Ребека монтиран под фюзелажа
устройства в горната част на обучението.
Така пилотите ще могат да се ориентират към зоните за падане.
Изпитайте интензивността от скок в експлоатация,
това е което исках.
Трябваше да разбера
как мъжете спуснат с парашут във вражеска зона
може да представлява ефективна сила способни да дестабилизират противника,
или дори да го победи.
Първо наблюдение, само материала и самолетите са се променили от 1944 г.
Инструкции за скок и атмосферата изглежда същата.
през нощта, скаутите на втори РЕП
достигна зоната на падане че са отбелязали
избягвайки да бъдете забелязани от врага.
Те установиха връзка с падащи самолети.
Целта е да се съберат въздушните капки във възможно най-малкото пространство,
съсредоточаване на сили за намеса.
в самолета, срещайки очите на войниците,
Усещам тъпото опасение описан от американски парашутисти
от юни 1944 г.
Скачане от самолет, изстрелян на 200 километра навреме не е естествено.
Изисква се адски много смелост.
Минутите минават. Натискът расте.
След 1 час тактически полет предназначени да поставят мъже във ваната,
Имам впечатлението, че всички вече нямат само едно желание: да мина през вратата,
отървете се от тази кабина който ги заключва.
Скочете и започнете операцията защото мисията няма да започне наистина
че когато парашутистите ще е докоснал земята.
Когато вратите се отворят и мъжете се издигат,
плътно един до друг, съкрушени от бремето им
и ремъците, които ги приковават, напрежението е на върха си.
Тогава сирената най-накрая прозвуча.
Веднъж на земята, парашутистът се оказва сам,
нямайки нищо друго отколкото собственото си оръжие
и ограничено количество боеприпаси.
Той е особено уязвим.
Останалите операции се повтаря десетки пъти.
Нищо не е оставено на случайността.
Първо трябва да се съберем,
преартикулират така че мъжете се разпръснаха
възстановява истинска бойна сила.
Ето ни на упражнение в която има 200 служители,
ще кажем горе-долу...
общо 280 бр.
Представяме си в 44, имаше няколко хиляди
да скача през нощта със средства за комуникация
които бяха по-низши към това, което имате днес.
Трябва да е било много сложно за тях.
Добре е поради тази причина че те повториха
и се повтаря с месеци операцията.
Много е сложно и трябва да се повтори. в подробности, за да не се изненадате
когато пристигне изненадата.
Нашата работа е да вършим нека се срещнем отново възможно най-скоро
и имаме хора които тренираха заедно,
да възобновят мисията си.
Всяка компания, в зависимост от неговите елементи,
от тяхната зона на разгръщане, тяхното действие,
те се групират заедно в начални точки, на жаргона на страните.
Ние се групираме заедно по държави, след зад страната,
малко по-нататък, имаме дискретна артикулационна зона,
което позволява да преброи всички.
Това е проблемът, когато скачаме, защото сме неорганизирани.
Всички знаем къде трябва да отидем.
Знаейки, че там, ние го направихме полет със самолет за 1 час, беше леко.
Но когато можем да направим 2 до 4 часа в жегата, в студа или каквото и да е,
при стрес, бързо ставаме напълно дезориентирани.
Това, което е просто, става много сложно за изпълнение.
Артикулиран и се уверете, че всички,
от последния войник до водача,
отидете на правилното място и всеки на правилното си място,
това е сложно.
Всеки елемент има своя начална точка, неговата зона на артикулация.
Преминава началната точка където всички се броят.
Те преартикулират, където ще възобновим бойната поза.
Ще реформираме групите, секциите, дори компанията,
и веднъж готов, съобщават по радиото
и можем да започнем мисията.
Но районната част като частта със скока,
това е много техническа част, където трябва да отидете много бързо.
Скачаме, вземаме парашутите си, ние не ги изоставяме и чантата.
Ние сме към 30-40 кила.
Имаме средното разстояние приблизително 1500 м
за по-малко от девет минути да се махне възможно най-бързо.
Ще напуснем зоната за пускане защото обикновено е поле,
равна земя, така че сме много уязвими
да отидете в областите на ставата където ще се приютим малко
и след това имаме 1 час да измине още осем километра
защото оценяваме че 1 час е необходимото време
за сравнително готова единица за затваряне на сектор
8 км в диаметър.
Така че това ни позволява да кажем
че можем да напуснем района и бъди навън
на способността за реакция на врага.
След като си парашут се отваря и проверява
първо е къде са другите момчета?
И тогава, къде съм аз?
Повече от 70 години след освобождаването американски парашутисти
над Котантен,
мъже отбелязват събитието почти скачайки
при същите условия.
слушане на инструкции, разбирам
Скок от работен самолет, не е естествено.
Опасността е реална. Защо да поемам такъв риск?
Един от участниците, Томас Келер, от немска националност, вика ми.
ти откъде си
Идвам от Германия и аз съм бивш парашутист.
Така нареченият Fallschirmjager.
Вашето присъствие тук днес е много символично.
Да, абсолютно по две причини.
Били сме във Франция,
карахме се един срещу друг
и днес, ние сме обединени в Европа.
Второто е, че сме тук да почетем онези, които ни освободиха,
особено парашутистите които бяха в челните редици.
Но този скок, който правите за някого
или нещо конкретно, или за забавление?
Не е за забавление. Това е част от нашата история.
И ние правим това за парашутистите, да ги почета,
да почета всички тези млади мъже 18-20-годишни младежи, загинали тук
и които не са били подготвени да се бият за Европа.
Това е нашата история и се чувстваме близо до нея.
Скачаме с американци, британски,
френски другари че обичаме.
Това е като голямо братство. Наистина е специално.
какво усещане имаш
Това всъщност не е чувство.
Това е висцерално усещане че имаме
когато видим тези стари C-47 откъдето скачаме.
Това е част от нашата история. Не е Холивуд.
Това не е кино скок.
Виждате ли, ние тренираме, изпълняваме заповеди.
Остава опасно. Така живеем историята.
Остава само да ти пожелая добър скок.
В Деня D транспортният флот е съставен
821 самолета, Дъглас C-47 Skytrains,
небесният влак.
Въведено в експлоатация гражданско устройство от 1935г
и приет от ВВС на САЩ през 1942 г.
Като всички съюзнически самолети, носят идентификационни знаци
на D-Day, за да избегнете приятелски огън.
Три бели и две черни ленти.
Става дума за избягване на фиаското в Сицилия.
През юли 1943г.
половината от армировъчните плоскости е бил засегнат
от огъня на съюзническия флот.
Чарлз Донфорт е авиоинженер и пилот.
Той има неограничена страст към всичко какво лети
и по-специално, до военни самолети
на Втората световна война.
Чарлз, този C-47, добър самолет ли е
Да, това е най-добрият самолет на времето за транспортиране.
Той е много по-добър до неговия еквивалент на Junkers-52.
Освен това е здрав самолет, проста и не много скъпа за изработка.
Въпреки това все още изглежда особено уязвими.
Той няма оръжия.
Това е самолет, който не изглежда бъдете наистина създадени за война.
Не, по същество това е цивилен самолет, DC-3.
Ето и военната му версия C-47.
Той изобщо не е имал екранираща система.
Сравнително бавен е в сравнение с ловеца.
Не е защитено без защита.
Той е много, много чувствителен Огнестрелни оръжия и малки оръжия.
Това означава, че условията за полет трябва да сте се старали доста?
да Нямаха придружител
и над Нормандия, беше по-лошо
тъй като полетът е направен през нощта, с инструменти и без светлина.
Пилотите бяха съсредоточени на светлините на водача
и над Котантен, имаше пълна мъгла.
Така групите се разпръснаха
и всеки пилот трябваше да се намери индивидуално
неговата зона на падане.
Беше наистина необходимо нека бъдат много смели.
Разбира се, и намерете dropzone
при тези обстоятелства с Flak
които някои никога не са срещали,
мъките на пилотите, безпокойство на парашутистите
и вражески огън, лоша видимост
и преди всичко рискът да бъдеш застрелян, не намиране на dropzone
или трябва да импровизирате в случай, че дропзоната е заета.
Трябва да е вибрирал отвътре, Трябва да е бил много изтощителен полет.
Разбира се, че сравняваха Flak въздействия до градушка.
Пилотите обаче трябваше да запазят хладнокръвие
да намери ДЗ каквото и да стане и пуснете парашутистите
каквато и да е цената.
Нямам търпение да летя с него за да видите как всъщност изглежда.
С-47 формирования ще излети от Англия
за зацикляне над полуостров Котантен,
минавайки на свой ред край бреговете на островите Гърнси и Джърси,
над зоните на падане, след това Юта Бийч.
Всеки от полк парашутна пехота
приема на борда 3 до 4 четири формации съставен според
случаи на 36, 45 или 54 C-47.
Тези образувания, наречени сериали,
са на разстояние шест минути в зоната за скокове.
На борда парашутистите са измислени
в палки от 15 до 18 мъже
във функция транспортирано оборудване.
Окомплектоваността на парашутистите е добра различен от този на пехотинци.
Облеклото им дори е много специфично.
Те носят модифицирана каска с предпазител за брадичката,
яке, панталон и ботуши за скачане.
Парашутистите са екипирани за много специфична мисия.
Те ще се бият зад вражеските линии
в малки автономни единици.
Към техните дажби, добавя се дажба за оцеляване
направен от суперзареден шоколад
който осигурява необходимата енергия за три дни.
Техният комплект за първа помощ е обогатен с турникет
и доза морфин.
Тяхното въоръжение се адаптира за всеки отделен случай,
но всички носят амуниции, гранати и дори
допълнителни леки мини.
Настойничество не изглежда твърде внимателен
на доставката ками или мачете,
нито непременно стриктно прилагане разпоредби за пистолети.
Някои дори преди да са се екипирали на техния парашут
и тяхната спасителна жилетка, вече носят над 40 килограма оборудване.
Всичко, което не се отнема директно
се пълни в контейнери с възможност за изпускане, пара пакети,
заредени в устройства или директно закачен
под корема на C-47.
На разсъмване на 5 юни 1944 г. нахлуващият флот съставен
повече от 5000 лодки отплавам.
Насочете се към брега на Нормандия че трябва да достигне най-късно до 24 часа.
Същият този 5 юни, в края на деня, началник на съюзническия генерален щаб,
генерал Айзенхауер, посещава 502-ри полк
парашутна пехота от 101-ва въздушнодесантна.
За разлика от тези от 82-ра, единица вече е спусната над Сицилия
и Италия през 1943 г. повечето от тези мъже
никога не са влизали в експлоатация, но те страдаха
обучение за елитни войски.
37 седмици интензивно обучение,
40 километра преходи за 8 часа, малки сутрешни бягания
с 15 килограмов чувал на гърба си, учения с бойни патрони
и липса на сън са се превърнали в тяхно ежедневие.
Те изковаха своя esprit de corps и сформирайте ударен отряд.
Готови са да се подложи на всички тестове.
това е добре,
операцията в Нормандия ще им даде възможност да блеснат.
Последната оценка на загубите изпраща тръпки по гръбнака ви.
Всеки втори може да бъде убит или ранени в следващите часове.
След като прескочих два дни, парашутистите от втория РЕП
ще повтори операцията на тъмно най-пълният този път,
както правеха старейшините им В нощта на 5 срещу 6 юни 1944 г.
тази вечер, специална атмосфера за вас.
Предполагам нощния скок е напълно различен.
Ограниченията са напълно различно от дневна почивка?
да Тъмнината първо създава, виждаш ли го,
малко по-различна атмосфера.
Хората са много концентрирани, вместват малко повече в техния скок.
Парашутистът е много изолиран,
още по-изолиран че когато светне,
и двете по време на скок, по време на спускане под платна
и по време на реартикулация.
Освен това го прави по-сложен
разполагане на войски и гладкото протичане
на мисията в определени отношения.
Технически трябва
пригответе по различен начин да се прегрупирате, ориентирайте се
и се бият през нощта.
Ние сме много добре оборудвани за това.
Тактически ни отнема повече време и се подготвяме да атакуваме мисията
с част от работната сила които не са се присъединили към поделението,
дори легионери който се присъедини към съседната част
защото бяха изгубени и се вкопчиха в друг
парашутист или друг подофицер който ги е събрал.
Така че започвате своята мисия и мислите, че целта
може да се достигне от какъв процент парашутисти
събрани на dropzone.
Обикновено считаме, че 75% можем да атакуваме мисията.
Общото състояние на ума в крайна сметка е идентичен
или изглежда много към това, което живя
и какво са мислили бойците от 1944 г., предполагам.
Да, защото когато минеш през вратата на изстрелян самолет
с 200 километра в час през нощта, винаги е един и същ ефект
на парашутиста.
Когато сте включени в дърво, че не знаеш къде си.
Може да сте през 2016 г.
това е същата изолация, същите въпроси
че имате: Как да стигна до моите съученици?
Къде е северът? Какви са тези сигнали?
Дали този човек че виждам да минава в сенките
е от моето звено?
Днес като вчера, парашутистът,
кой е върховният боец
изолация, инициативност и лекота,
трябва да е смел, чувство за инициатива
и способност за адаптиране, агресивност.
И това несъмнено го прави войник малко по-различен от другите.
В 21:30 ч. C-47 на капитана Франк Лилиман и неговите Pathfinders
е първият да излети от Англия,
посока Cotentin.
От 22:48ч. и на всеки 11 секунди,
самолети, носещи по-голямата част от въздушнодесантните войски
излитат от 14 английски летища.
Сега парашутистите летят за Франция и към тяхната съдба.
Ветеранът Дан Макбрайд, на фирма Ф
от 502-ри полк на 101-ви въздушнодесантен,
помни трескавите часове което предхожда скачането му с парашут във Франция.
Какви спомени имаш от полета си до Франция
преди и по време на полета?
Ами излетяхме на 5 юни около 22:25 ч
и влязохме в тренировка и тръгнахме към брега.
Пресякохме Канала
в много стегната формация и всичко мина добре по време на полета.
Прелетяхме над флота на нашествениците и аз не знаех
че може да съществува толкова много лодки по света.
Планът ни беше да стреляме край островите Гърнси
и от Джърси към брега.
Трудно е да си представим атмосферата в C-47 на път за Франция.
Много парашутисти са допингирани с драпомин,
лекарство за въздушна болест и море.
Над островите от Гърнси и Джърси,
Немски зенитни оръдия събуди се.
Кабините са разтърсени от експлозиите.
През илюминаторите, войниците могат да видят
C-47 в пламъци.
Прекъсват тренировките
преди да падне като падащи звезди,
водейки хора към смърт и екипажи.
Помолиха ни да станем,
да ни държиш и ни подготви за тръгване
когато минахме крайбрежието, в случай че ни ударят.
И за да имаме шанс за да ни измъкне от него.
Ами ако бъдем докоснати под огъня на немските оръдия,
искахме да умрем прави като мъжете.
Така че всичко беше наред докато стигнем брега.
Там влязохме в мъгла.
Всички драйвери се страхуваха от сблъсък
един с друг, и те се разделиха.
Пилотите дават всичко от себе си за постигане на целите.
Но над Cotentin, устройства проникват
огромна облачна маса и гъста мъгла скрива земята.
Невъзможно е да се ориентирате правилно.
Еърдропът обаче ще се състоят.
Нашият пилот който беше дете като нас,
започна да се върти на зигзаг между черупките, докато стояхме
с нашата SOA закачена и ние се опитвахме
за да запазим баланса си.
Вървеше в една посока, след това в другата избягвайки изстрелите
и вместо да се забави и нека скочим,
той се гмурна и ускори.
Не бяхме много щастливи на тази маневра.
Той летеше твърде ниско и твърде бързо когато светна зелената лампа.
Както трябваше да скоча на трета позиция,
Трябваше да хвърля контейнер преди скок.
Затова светна зелената лампа.
Лейтенантът скочи, — подскочи сержантът.
Тръгнах към вратата и просто имах време
за освобождаване на контейнера
когато самолетът направи ново залитане.
Толкова много, че загубих равновесие и намерих себе си
хвърлен в празнотата, главата напред.
Така че се блъснах в самолета.
Бях полузашеметен и така изпитах голям шок
когато парашутът ми се отвори.
Между 00:00 и 00:15 ч. Лилиман и хората му
кацна в полето отзад църквата Сен Жермен дьо Варевил.
Капитанът дава знак между 12:20 ч. и 12:30 ч.
20 минути по-късно, вълни от C-47
пуснете парашутистите на падаща зона А.
В този сектор, Мисията на Pathfinders е изпълнена.
за съжаление, не навсякъде е така.
Само три зони за падане са правилно маркирани.
Други групи Pathfinder бяха изпуснати твърде далеч.
Някои бяха избити, други заловени.
Тази първа фаза на въздушнодесантната операция е провал
и това има драматични последици върху останалата капка.
Карта е достатъчна, за да разберете мащаба на бедствието.
В синьо, DZs на 82-ра въздушнодесантна, в червено тези на 101-ва ВДВ.
Сините и червените кръстове
покажете истинските места или пръчките на двете дивизии
са кацнали.
В Нормандия съюзниците минават на ръба на катастрофата.
най-общо казано, само мъжете от 505-ти полк
от 82-ра и тези от 506-ти полк на 101-ва
земя върху предвидените ДЗ.
Другите са тотално разпръснати.
Парашутистите от 508-ма са разпръснати в целия Котантен.
Някои се губят на 40 километра на първоначалната цел.
Парашутистите падат в блатата където се давят
в 50 см вода поради теглото на тяхното оборудване
и се оплете в парашута им включително сбруи
са почти невъзможни за отмяна без да режете ремъците.
Някои пръчки се пускат в морето където мъжете изчезват тяло и душа.
Голяма част от радиооборудването е изгубен или унищожен.
Жителите на Saint-Germain de Varreville, Огюст Робиоле беше на десет години
когато американски парашутисти скочи на Нормандия.
Той беше на първия ред на този невероятен спектакъл.
Значи си живял в тази къща вечерта на 5 или 6 юни?
Точно. Абсолютно. Дори съм роден в тази къща.
А вечерта на 5 срещу 6 юни м.г. бяхме там.
И то от този момент че бомбардировката
е извършено на Сен Мартен.
И после как продължи все пак хубаво време
и удари силно,
баща ми каза: „Няма да си стоим вкъщи.“
Тръгнахме със съседите.
Тръгнахме в тази канавка малко по-надолу.
За да те предпазя. Беше нещо като окоп.
По негова идея, беше защита.
Това беше негова идея.
И тогава чухме края, разбира се
на бомбардировките докато пристигнат вълните от самолети
откъдето идват известните парашутисти.
колко е часът
Поставям това около 1 часа сутринта. -Добре.
Все още сме в канавката около 1 сутринта
Това много ли бяха самолетите? -Много, много.
О, да, беше пълен! Това беше петно ​​от самолети.
Излизаше от самолетите през цялото време, нон стоп.
След това се отвори.
Наистина ли ги виждате с просто око?
о, да, когато бяха по-ниски, разбира се.
за съжаление, имаше и такива, които паднаха в дърветата.
навсякъде, очевидно.
Срещали ли са селото? -Да, имаше ги навсякъде, навсякъде.
От които най-близо, в дървото тук.
Който се хвана за това дърво. -Висящ на дървото, отляво.
Той беше отляво и е баща ми и селския свещеник, който го свали.
Вторият, по-близо, на комина на отсрещната къща.
И все още го виждам, този човек.
Все още ги виждам да се бият да се откача.
Виждам го, когато бях там.
И тогава третият, там, в края на градината на къщата.
Това бяха тримата най-близки.
След това бяха навсякъде.
Сигурно е било необикновено за вас десет години виждане на тези мъже
падам от небето.
Не сме си го представяли.
Не можех да си представя.
Първият, първият, който се появи,
има пет или шест който влезе в къщата.
Стояха смазани, с цялата екипировка,
целият омазан, и ни дадоха лакомства
на масата.
Падналите тук останаха или си тръгнаха.
О, не, преместиха се.
Има някои, които останаха малко, но не се забавиха.
Те си тръгнаха за останалите на тяхната мисия.
Щях да кажа, те имаха своята мисия.
Точно като тези който влезе в къщата.
Тяхната мисия, беше Сен Мартен.
Те трябваше да отидат, така че те попитаха
много информация за баща ми да отида в Сен Мартен.
За да се идентифицираш в тъмната нощ, парашутистите от 101-ва
имам щурец, хромирано месингово острие
което издава щракащ звук веднъж натиснат.
Идентификационният код е прост.
Две кликвания трябва да отговорят за щраквания върху заявка за идентификация.
Други средства за разпознаване са разработени,
включително гласов код.
В нощта на 5 срещу 6 юни м.г.
трябва да кажат парашутистите "Гръм", гръм,
когато са разпитани с надпис "Светкавица", мълния.
на хартия, инструкциите са прости.
само на хартия, защото някои парашутисти са сами
в райони, заразени с врагове.
Такъв е случаят с Дан Макбрайд.
Трябва да е било 1 след полунощ.
Вървях сам, много бавно, опитвайки се да намеря някого
и в същото време да не се забелязва.
След около 45 минути,
чух някой върви много бързо,
но не можах да го видя, беше твърде тъмно и в главата ми,
Представях си двуметров германец който идваше към мен.
Щях да стрелям, но пак Извадих си щуреца
и тогава чух поне десет кликвания в отговор,
и видях този човек, един от другарите.
Той също не беше виждал никого.
Беше изгубен като мен и почти се целунахме.
Продължихме напред заедно и забелязахме следи
във високата трева, като оставен от каруца.
Казахме си, че ще ни водят някъде
и започнахме да ги следваме.
С изсветляването на деня, вървяхме все по-бързо и по-бързо.
Казах си, че наоколо всичко е спокойно, но изведнъж,
чухме "Flash".
И казахме „Гръм“. Това бяха нашите пароли.
Той беше лейтенант и още двама парашутисти от 82-ра възд.
И те бяха изгубени като теб?
да да Когато го попитах: Лейтенант, къде сме?
Той ми отговори: Е, според моята карта
и от това, което виждам, Мисля, че сме
някъде в Европа.
Бяхме доста напреднали с това.
През повечето време американски парашутисти ще трябва да изпълнят мисията си
без средства за комуникация, с по-малко от една трета от планираната работна сила.
Въпреки това ще трябва да продължим напред, атака, задържане
и не пускайте, докато до слизането на брега по море.
В 2 часа сутринта на 6 юни 1944 г. 1000 лодки от сила U за Юта
са на около петнадесет километра от плажа Saint-Martin de Varreville,
къде трябва да слезе повече от 30 000 G.I.
на Четвърта пехотна дивизия и 3500 автомобила.
Половин час по-късно, в 02:29 ч.,
USS Bayfield носещ командира
от Юта Бийч, Генерал-майор Колинс, пуска котва.
Въпреки дисперсията, целите на парашутистите от 82-ра
и 101-ва въздушнодесантна остават непроменени.
Трябва да осигурим възможно най-бързо
четирите пътеки излизайки от Юта Бийч.
Това ще бъде основната мисия мъже от 101-ва
който също трябва да мълчи батерията на Сен Мартен дьо Варевил,
унищожи мостовете над Дуве северно от Карентан,
превземете мостовете срещу Бреван и ключалката La Barquette.
Парашутистите от 82-ра трябва да вземат и задръжте Sainte-Mère-Église,
Църква, Бодиенвил и Ньовил-о-Плен, завладейте пресечните точки
на река Мердерет и унищожи мостовете над Дуве.
След прегрупиране, американски парашутисти
участват в битки почти навсякъде.
Те предприемат смели действия, устройват засади.
Ужасно играта на криеница започва.
Парашутистите се възползват от всички възможности.
Някои, неспособни да изпълнят своята мисия,
ще направи избора за създаване на отбранителни позиции.
Трябва да се съберат малкото налични ресурси
и намерете благоприятни позиции.
Такъв е случаят в село Graignes,
където 182 парашутисти от двете дивизии решават да се барикадират
докато чакат хипотетични подкрепления.
Може да се счита, че парашутизъм от 82-ра и 101-ва,
поради дисперсията, Не мина добре.
Как реагират германците?
Вярно е, че времето за освобождаване, началното отпадане
наистина е проблем.
Ще им бъде трудно да се прегрупират, но има и известна добродетел,
Това наистина ще разстрои германците в допълнение към диверсионните операции.
Имаше диверсии в допълнение към парашутизма?
Съвсем. Това е Рупърт, ветеран от операция Титаник,
въздушният компонент на съюзническата диверсионна операция
който се състоеше да хвърлят фалшиви парашутисти.
Това фалшив парашутист ли е? -Доста.
Беше манекен, пълен с документи и сламки,
на който е било съдено да изгори забавени такси
когато стигна земята, който симулира парашут
което би изгоряло като парашутист, който би го изоставил
и кой ще броди да избягат от германците.
Германците започнаха да потърся Руперт къде
той беше спуснат с парашут.
Бяха толкова дезориентирани защото тази операция,
беше наистина за симулиране на падащи зони
далеч отвъд действителните зони за падане.
Този беше изпуснат в района на Марини.
Има още един DZ в Saint-Lô, DZ в Каен
и още по-нататък до Хавър.
Успя ли да заблуди германците?
Още английски SAS командоси
които, на всяка от падащите зони от тези известни модели
фалшиви парашутисти,
също ще излъчи усилватели на звука,
експлозии, псувни за симулиране на битки другаде.
Това, предполагам, че работи в самото начало,
германците, кара ги да загубят ума си,
но те трябва да се съберат в някакъв момент,
вижте, че са атакувани.
Където паднаха американците в средата на немските линии,
наистина ще има битки на възможностите.
Всички действия, всички движения американски парашутисти
ще бъде противодействано сурово от немците.
Ето ни в La Fière, западно от Sainte-Mère-Église.
Това е най-добрият пример.
Мостът La Fière тук, отне три атаки
и сутринта на 6 юни на американските парашутисти за да може да го хване.
След това пресечете пътя от La Fière,
стигнете до параклиса на Cauquigny, където друга група парашутисти от 507г
успя да се прегрупира.
Но въпреки това след 1 час, пак ще загубят позицията.
Германците отмъщават, започва артилерията
да обстрелват сектора Кокини.
Американците ще отпаднат. Те ще останат в защита.
Имат само гранати и оръжия.
Те нямат подкрепа и това е едно и също нещо
по на юг по Chef-du-Pont,
едно немско оръдие, няколко гренадири.
ще побере 75 човека за няколко дни.
Всъщност парашутистите се оказват сами.
Единствената им надежда е, че в крайна сметка, слизането върви добре
и че войските, пристигащи в Юта може да пробие обкръжението.
Това е да можеш да задържиш първи завоювани позиции.
Но имат нужда от подкрепа и укрепване.
Три германски дивизии дръж Котентен.
Сред тях, 709-та подравнена в първа защита
по крайбрежието.
Това разделение е измислено старци и доброволци от Изтока,
на Osttruppen, които са много далеч да бъдат мълнии на войната.
Ако 8000 души от 91-ва дивизия разположен в средата
Американски парашутни зони са много по-подправени,
непредвидено събитие ще наруши способността им да реагират.
Точно в средата от нощта на 5 срещу 6 юни,
Генерал Вилхелм Фали напуска щаба си,
Замъкът Бернадвил.
Автомобилът му се движи към чифлик Минотерия.
Генерал Фали има среща със смъртта.
Какво стана тук?
Тук в нощта на 5 срещу 6 юни 1944г.
Генерал Фали, който беше напуснал в Рен за Kriegspiel,
стратегическо учение, ще се върне набързо.
Има съюзнически самолети които затрупват небето.
Той ще реши да се втурне обратно в Пикавил,
връщане на терена и когато се върне тук,
американски парашутисти вече са паднали
преди около 1 час.
Има почти дузина парашутисти
около 508-ми полк парашутисти от 82-ра.
Когато колата на генерал ще се случи
в този малък селски път, точно тук,
той ще падне върху импровизираната от парашутистите засада.
Брейдън пречи за да спре колата
и шофьорът продължава, парашутистите стрелят,
колата е надупчена с куршуми и свършва тук
срещу стената на фермата.
Точно там? -Точно така.
Генералът е убит. Шофьорът се опитва да излезе.
Той попада в плен
и майор Бартузат, Адютантът на Фали,
опитва се да си върне пистолета, той е застрелян.
Въздушно разузнаване извършено няколко дни по-късно,
връща серия от снимки на околността на замъка Бернадвил.
На един от тях се появява превозно средство изоставен отвъд
на селски път, точно на височината от ферма Минотерия.
Това е колата на генерал Фали.
Какво има, Реджис?
Това е капачката от колата на генерал Фали
който беше възстановен няколко десетилетия по-късно,
там, в канавката.
Беше ли останал там, в канавката? -През цялото това време.
Все още много впечатляващо да имам такъв вид свидетелство
на историческо събитие.
Капачката на Horch на генерал Фали.
Смъртта на Фали, това е голяма загуба
за германците в момента на слизане.
да Ако вземем предвид че 91 дивизионно поле
на която той е командир е основната немска сила
способни да реагират на слизане,
след като бъде обезглавена, виждаме, че плановете
са наистина разстроени.
Те наистина ще го направят трудно реагира.
И Адолф Хитлер, освен това, все още не сте наясно с това?
Историята казва, че спи.
В 4 часа сутринта маршал фон Рундщед молба до върховното командване
разрешение за разполагане на две дивизии към брега.
Той ще чака много дълго време за отговора. Твърде дълго.
Хитлер едва си е легнал в орлово гнездо в Берхтесгаден.
Фюрерът послуша Вагнер по-голямата част от нощта.
Той специално попита да се събуждат само в 9 сутринта,
и никой Не смейте да безпокоите съня му.
Точно в момента, когато фюрерът влиза в леглото му,
край бреговете на Нормандия, трансбордиране на щурмови части
в десантните кораби започва.
в небето, възниква нова вълна от устройства.
Първите подкрепления, транспортирани по въздух
ще се впусне в битка който бушува по земята.
Между 4 сутринта и 4:10 ч. сто планера
позира толкова добре което боли в тъмното.
Това са операциите в Чикаго и Детройт.
52 планера от 82-ра земя на LZ-W, южно от Sainte-Mère-Église,
но не успяват да слязат само осем противотанкови оръдия,
11 джипа и 220 войници, артилеристи, сигнален персонал
и командния екип на дивизията.
49 от 52 планера планирано за 101-во място на LZ-E,
близо до Hiéville,
довеждайки 155 мъже, 16 57 мм противотанкови оръдия,
малък булдозер, хирургическа антена
и радио джип с ремарке оборудван със станция SCR-199, позволяваща
за връзка с Англия.
за съжаление, Генерал Дон Форестър Прат,
втори в командването на 101-ви,
загива при катастрофата на планера си.
Той е първият старши офицер съюзник да умре в Нормандия.
В 4:30 ч., фон Рундщед заповядва на 12-та SS танкова дивизия,
както и Panzerler, за да започнете веднага
за калвадос.
Бесен, началник-щабът
под командването на Вермахта, генерал Алфред Йодл,
анулира поръчката в 6:30 ч.
Той предпочита изчакайте фюрера да се събуди.
По това време Sainte-Mère-Église вече е в ръка
Американски парашутисти от 82-ра.
Прерязаха главния кабел
от военния телефон до Шербур и установи блокади на изток
и на юг от града.
Парашутистът от 101-ви, Робърт Нуди на снимката
в нощта на 5 срещу 6 юни, ще бъде на корицата на списание Air Force
да скочи на Sainte-Mère-Église.
Той беше на 19 години.
Почти веднага, Сблъсках се с двама момчета от моя стик.
Имаше човек, който висеше на едно дърво.
И така решиха да отида да срежа парашута
да го сваля.
Точно това направиха.
Режат и момъка падна с колана си.
Не знам как този човек преживя това по това време.
Бяхме получили инструкциите да не зареждаме оръжията си веднага,
за да не се застреляме върху други.
Но ние трябваше стреля по германците.
И аз веднага зареди пистолета ми.
Бях всъщност зад кметската къща.
Сега забравих името му, но бях в поле,
точно зад къщата му.
Бяхме, бих казал, шест или седем момчета
когато пристигнахме на Place de Sainte-Mère-Église.
Минахме бързо зад църквата.
Не видях момчета да висят от камбанарията или нещо такова.
Но все пак стреля и няколко момчета бяха ударени.
Спомням си един човек, Помня името му.
Името му беше Браун.
Той беше отляво на църквата
когато се приближаваме отпред и имаше стена там по целия път.
Мисля, че той все още е там.
Човекът се криеше там.
И като ни видя, каза: "Не вярвах, че ще успея."
Той също беше уплашен какво всъщност правим.
Дори ако заплашват контраатаки, от 4:30 сутринта,
на този 6 юни 1944 г. знамето, осеяно със звезди, се вее на Sainte-Mère-Église.
Западният фронт е отворен.
Régis, познаваме Sainte-Mère-Église благодаря или заради филма
"Най-дългият ден", с този епизод във филма
относно Джон Стийл, който остава да виси на камбанарията
и който вижда другарите си да бъдат избити.
Стана малко мит, но често забравяме
че Sainte-Mère-Église беше наистина една от целите
американски въздушнодесантни войски.
Вярно е, че киното, собственото ни въображение
подреди историческата истина, но Sainte-Mère
Това наистина е основна цел. за парашутистите в Деня Д.
Това е шестпътно кръстовище.
Това е мястото, където всички войски,
всички подкрепления ще преминат, за операцията до Шербур
и останалата част от битката за Нормандия.
Това е основната цел и ние разбираме символа по-добре днес.
И как наистина се случва? превземането на Sainte-Mère-Église?
Sainte-Mère-Église, по време на освобождаването, това са три пръчки,
двама от 101-ва и една от 82-ра, около петдесет парашутисти
които са изпуснати по погрешка.
Десетина пада върху селото
и превземането на Sainte-Mère ще се намеси с две роти от 505
които са изпуснати правилно.
Това е най-добрата капка точно на север от Sainte-Mère.
Те ще влязат по някакъв начин сравнително лесно.
В 4:30 сутринта, почистиха града.
Имаше някакви размени предимно с нар.
Има десет убити от немска страна,
около тридесет затворници и целта от 360-те парашутисти, които се завръщат в града,
това е много бързо инсталиране на пътни блокади на всички изходи от Sainte-Mère.
Да се ​​изправи срещу контраатаки? -да
Призори кацане по море трябва да се намеси
защото всички бариери са призовани, картечници, минохвъргачки, артилерия.
На Сент-Мер, виждаме оръдия и танкове
които започват да подготвят контраатаки.
Така че сложността не беше да вземе Sainte-Mère-Église.
Трябва да го защитим и защитава тази стратегическа точка.
Не беше да я взема но да го задържиш
след като тя беше бързо инвестирана.
В 4:30 сутринта до зори, битките бяха наистина бързи
а размените наистина са спорадични.
Започвайки в 5:45 сутринта край бреговете на Юта, 18 бойни кораба
насочват оръдията си към брега и откриха огън по укрепленията
на Атлантическата стена.
В 6:10 сутринта тактическата бомбардировка защита на плажа
започва благодарение по-специално на 300 бомбардировача означава B-26 Marauder.
Спускат се смелите пилоти под облачния таван
и пускат бомбите си на много ниска надморска височина.
Те извършват една от бомбардировките най-ефективният за деня
и загуби само два самолета.
Десантът на нормандските плажове започва в 6:30 ч.
В Юта Бийч, мъжете са изхвърлени на два километра
на юг от тяхната цел.
За щастие пристигат
на най-слабо укрепената плажна зона, бомбардиран от зори
на 100 тона взривни вещества.
28 танка Шерман успя да стигне до брега.
В 8 часа сутринта четири батальона,
близо 1000 войници на Четвърта пехотна дивизия
вече са на плажа.
във вътрешността на страната, парашутистите от 101-ви,
които не излизат на плажа, се борят да спрат
артилерийски батареи позициониран като втора отбранителна линия
че току-що са открили около Sainte-Marie du Mont.
Ако оръдията на Hameau Germain не са в батерията
и ще бъде бързо неутрализиран, парашутистите ще трябва
участват в битка при Brécourt и Holdy, където трябва да се хванат
осем 105 мм гаубици гаубици които стрелят в Юта Бийч.
В Холди около петдесет германци защитавам позицията,
но шепа безстрашни американски парашутисти
реши все едно да го превземат с щурм.
Посветен на Жан-Ноел Феролие осем години от живота си
до невероятно разследване.
Сега живее в къщата
която помещаваше немските артилеристи от Холди,
в действителност Osttruppen, войници от Изтока.
Той реконструира в най-малките детайли
битките на парашутистите от 101-ва да вземете батерията.
Жан-Ноел тук, не сме много далеч от Sainte-Marie du Mont.
Това беше зона за падане за американците в нощта на 6 юни 44 г.?
Да, зад Sainte-Marie du Mont, Това е dropzone C.
случайно, има няколко парашутисти
който ще падне по протежение на батерията който е точно отзад
и които ще бъдат избити.
Имаше конкретни цели за американците в тази област?
Да, зад Sainte-Marie du Mont, сигурно е,
има тази батерия Holdy.
Те наистина не знаят където е в Холди.
Тя също може да бъде по пътя за град Брюж.
Имам впечатлението, когато ми говориш така,
че има малка игра на криеница
в онази нощ на 6 юни.
Американците не знаят задължително там, където ги спускат с парашути.
Все още имат цели.
Тази батерия Holdy, това е една от целите
американски сили.
Да, това е една от целите американски сили
заради Холди, можете да снимате на Юта Бийч.
Стой, не виждаш не Юта Бийч,
регулаторите на стрелците са в църквата Sainte-Marie du Mont.
От там се вижда много добре Плаж Юта.
Това е батерия много дискретно и невидимо,
може би по-опасно като блокове за кацане.
Тя не е ли далеч от тук? -Тя е точно отзад.
Ще те заведа там. -Ами да тръгваме.
Специална операция на Холди.
Наистина е готово.
Значи е тук където беше батерията.
Серж, тук беше батерията, точно на поляната.
И оръдията излязоха точно между дърветата тук.
И почти вървеше надолу до три четвърти от терена.
Колко бяха?
Четири хипофизни оръдия теглени от гъсеници и трактори.
Тези дървета бяха там.
На снимките преди, те са малко по-малки.
Много по-ясно е защото имаме артилерийска позиция.
Изкопите са чисти, но имате същите дървета
освен един или двама, които видях, но който падна с бурите.
Но ти си имал докрай така.
Имахте цяла отбранителна система, имахте лисичи дупки от германската страна,
и имахте окопи като тези.
Това всъщност е изкоп.
Вие намирате това, намираш тази снимка там...
По книгите на Марк Бандо, американският историк,
намерихте тази снимка
където е Джо Пистън, този известен американски параграф, който е цитиран,
къде са такива, и там си имал загинали немски войници.
Ако изчистя цялата празнина вместо теб,
вие сте на същото място отколкото на снимката.
Ние наистина сме в окоп.
Така че наистина сме тук на бойното поле.
Ето, наистина сме на бойното поле.
Тази батерия в 6 сутринта, тя е заловена.
Тя никога няма да може да стреля на плажовете на Юта Бийч.
Това означава, че в крайна сметка, парашутисти,
чрез заглушаване на батерията, със сигурност спасиха животи
на Юта Бийч, иначе тези оръдия щяха да продължат
да снимам на плажа.
Сигурно е, сигурно е.
Ако можеше батерията да изстреля при слизането,
това щеше да стане стотици смъртни случаи.
Това е сигурно и сигурно.
В сектор 101ᵉ,
Заключване La Barquette и мостовете Бреван
се вземат и държат от рано сутринта, въпреки германските контраатаки.
В 12 ч. първият изход Юта Бийч Бийч,
недалеч от Poupeville, пада в ръцете американски парашутисти
и се установява контакт с елементи на Четвърта пехотна дивизия
слязоха сутринта.
След няколко часа, останалите три изхода,
Oudienville, Odouville de la Hubert, St-Martin de Varreville са сигурни.
Но германците все още държат здраво сектора
от Saint-Côme-du-Mont и пътя за Карентан.
По-критично е положението на 82-ра.
Sainte-Mère-Église е окупиран, но защитата му е сложна
и създаването на плацдарм
на двата бряга du Merderet се провали.
Много единици са изолирани на западния бряг.
В началото на следобеда, второто и третото
батальон от осми полк пехота напуска плажа на Юта
и стига до вътрешността използвайки пътни платна едно и две.
Подкрепен от танкове Sherman,
ще участват при превземането на Sainte-Marie du Mont.
Но на 6 юни около 16 ч. германците контраатака към
от моста La Fière.
Парашутистите от 82-ра ВДВ
срещу тях 200 гренадири и танковете
на учебен брониран батальон, оборудвани с френски захващащи танкове:
Renault R35s и Hotchkiss H39s.
През цялото начало след 12ч. парашутистите
са под непрекъснат артилерийски обстрел.
В 16 часа се появяват два танка на Chaussée de La Fière.
57 мм оръдие и два екипа унищожители на танкове
въоръжени с базуки ги унищожават.
Докато трети танк се приближава опасно
и заплашва американската позиция, двама безстрашни парашутисти,
все още свършват боеприпасите, успяват да унищожат и него,
като по този начин спира насилственото германско обвинение.
Този сценарий се случва навсякъде. Парашутистите не се предават.
Въпреки тяхната разпръснатост, мъжете се събират заедно,
често срещани с тези други дружини, други полкове.
Тези от 82-ра понякога се смесват с тези на 101-ва.
Най-старшият поема командването от тези различни групи.
Всеки се опитва да изпълни мисията си въпреки численото им превъзходство,
липса на оборудване и боеприпаси.
Когато се провалят да атакува стратегически точки,
те подкопават пътищата,
устройват засади и установяване на укрепени точки
че германците опитайте се да намалите, като ги удавите
под огнен потоп.
На хълм 30, недалеч от Пикавил,
500 американски парашутисти от 82-ра ще остане
обсадени няколко дни, непрекъснато подавани
до обстрел немски батерии.
Липсва им вода, боеприпаси,
плазма за пострадалите, но те ще продължат пет дни.
Отвъд мита и пощенската картичка Sainte-Mère-Église,
можем ли да разгледаме че американската въздушнодесантна операция
вечерта на 6 юни 1944 г. беше ли успех
Ако вземем целите една по една,
трудно е да направи това заключение.
Мостовете над Дуве не са унищожени,
Сен Ком дю Мон не беше взето,
82-ра не успя да направи своя плацдарм.
обаче Sainte-Mère-Église е превзет и задържан
и всички пътища, всички плажни пътувания в Юта Бийч
са взети и обезопасени и това ще позволи слизане
войски по море които ще бъдат в условия
много подкрепящ че никога не биха могли да имат
без въздушно нападение.
В този смисъл е успех.
Така че всъщност, наистина, парашутистите
представляваше първа вълна пред Юта Бийч
за да позволи напредък сухопътни войски?
точно така Загубите тук са сравними.
Вече го споменахме, това са 60% загуби за 82-ра,
40 за 101-во, ние оценяваме 90% оборудването, изгубено по време на нападението.
Но за всичко това, американски парагенерали,
особено в 82ᵉ, ще се повиши че действието беше отлично.
Битката на парашутистите беше наистина много, много добро.
Наистина се показаха това, което знаеха как да направят.
да Демонстрираха че доктрината ал.
вертикално опаковане, това беше модерна война.
Беше нещо наистина ефективно. да пристигне на фронта
пред площадка.
В 21 часа на 6 юни 1944 г.
изстрелват съюзниците операции Кеокук и Елмира,
изпращането с планери на важни подкрепления което значително ще
увеличаване на огневата мощ американски парашутисти.
на плажовете, операциите продължават.
В Юта, в края на деня, повече от 23 000 мъже,
1700 бойни машини и 1695 тона доставка
бяха разтоварени.
В полунощ на 6 юни 1944 г. предмостието е наистина
инсталиран в Юта Бийч.
Но начините към Saint-Sauveur Le Vicomte на запад
и Карентан на юг, за постигане на границата на Cotentin,
и кръстовището с войските, кацнали в Омаха,
остава за покоряване.
Надеждите за плажове
слизат до големи джобове парашутистите все още са изолирани.
Отделят се две групи от всяка страна на Amfreville.
Група заема хълм 30 между Picauville и Chef-du-Pont.
Елементи, обърнати към Brévands и около La Barquette,
остават застрашени от германците, държащ височината на Saint-Côme-du-Mont.
И много по на юг, далеч от всяка цел,
изгубените парашутисти от два полка са укрепени в Graignes.
американски парашутни дивизии плати висока цена
на 6 юни 1944 г.
2500 парашутисти са убити или ранени.
101-ви загуби 40% от личния си състав, 82-ра, 60%,
много от които вечерта на 6 юни, все още са загубени
или изолиран в провинцията на Нормандия.
Населението да им помогне, доколкото може.
Някои изгубени парашутисти ще се скита много дни,
други никога няма да бъдат намерени защото пристигат немски подкрепления.
В неделя, 11 юни 1944 г., призори, 182 американски парашутисти
укрепен в село Graignes, са атакувани от 2000 гренадири
от 17-та SS танкова дивизия.
Първото нападение е отблъснато.
Борбата продължава цял ден.
на свечеряване, американците смазани,
прекъснете битката и да изпаднат отново в безредие.
Те оставят ранените си
и жителите на селото който не избяга.
Репресии срещу цивилното население които подкрепяха тези освободители
ще бъдат ужасни.
Селото е разграбено, след това подпалете.
Waffen SS екзекутират оцелелите.
32 цивилни и най-малко
около петдесет американски войници ще загине.
Останалите успяха да избягат, но отношението на СС
казва много за душевното им състояние.
Ще се борят докрай.
Започна на плажовете и в провинцията, битките за освобождение на Франция
и Европа тепърва започват.
Парашутистите от 82-ра и 101-ва въздушнодесантна
не са приключили битката.
Те ще участват много други битки.
Те ще бъдат във всички битки
през септември 1944 г. в Арнем, Холандия, през декември същата година,
в Бастон, Белгия.
През този месец юни 1944 г. започва битката за Нормандия.
Втората световна война далеч не е приключило.
Ангелите на победата току-що отвориха пътя.