В навечерието на войната, Хитлер се обръща към себе си с тези думи,
на избрана група служители.
Първата половина от моето съществуване вече е зад мен.
Направено е много.
Има още какво да се направи за да защитим бъдещето на Райха.
Следващите няколко години ще бъдат решаващи.
До 1942 или 1943 г.
все още имаме превъзходство във въоръжението в концерта на западните сили,
но след всяка година ще връща това все по-крехко превъзходство.
Ако е така, трябва спечели нещо,
трябва да се направи незабавно.
Всемогъщият Бог.
Да беше писал в Mein Kampf.
благослови нашите оръжия когато му дойде времето.
Бъдете справедливи към нас какъвто винаги си бил.
Сами преценете дали заслужаваме сега нашата свобода.
Боже мой, благослови нашата борба.
23 юни 1940 г.
Адолф Хитлер, завладял Франция,
най-накрая реализира мечтата на целия си живот.
Рано сутринта той посещава столицата, непокътнати и изоставени,
придружена от нейните три любими интелектуалци.
Архитектът Алберт Шпеер,
неговият конкурент Херман Гислер,
и скулптор Арно Брекер.
След 10 месеца война Хитлер е господар на цяла северна Европа,
от Арктика до Пиренеите.
Последната му победа над Франция, спечели за няколко седмици,
на забележителна блиц кампания,
сключени във вагона на примирието в Ретонд,
накрая го убеди че е станал непобедим.
След като е чел много, той често удивителни и забележителни интуиции,
макар и военно, той си остана а прост ефрейтор от предишната война,
не може да ръководи големи армии.
Тази липса на стратегически усет ще струва скъпо на страната му.
Когато през юни 1941 г. обучава това в кампанията срещу Съветския съюз.
Защото те винаги са били на изток носи амбициите на фюрера.
Именно в тези необятни простори че възнамерява да намери жизнено пространство,
необходими за новото голяма Германия.
И въпреки че подписва на 23 август 1939г пакт за ненападение със Сталин,
той все още смята болшевишкия колос като постоянна заплаха,
за безопасност и оцеляване дори от Третия райх.
Следователно той възнамерява да атакува и унищожава най-много Съветската власт възможно най-бързо,
преди да установи собствената си власт.
Хитлер обаче има проблем по-незабавен за уреждане.
Ако Франция капитулира, британските експедиционни сили,
командван от лорд Горт успя да избяга от капана на Дюнкерк.
От другата страна на канала, Англия остава недокосната и враждебна.
Хитлер, честно казано, никога пожела война с нея.
На неговия делфин Рудолф Хес.
Той дори каза:
„Тази война може да създаде приятелство трайни отношения между Германия и Великобритания.
Това винаги е била една от целите ми откакто съм в политиката“.
В резултат на това той работи с Хес и Гьоринг,
към план за съюз, който би поставил на разположение на англичаните,
12 деления, когато е необходимо за да я подпомага срещу всяка агресия в Европа,
включително от собствени съюзници на Третия райх.
Въпреки това, 6 месеца по-късно поражението на Франция,
министър-председателят Британецът Уинстън Чърчил,
които Хитлер смята за алкохолик дилетант,
упорито отказва да вземе внимание, тайните на отворите,
на мир от германците, каквото и да е последствия за Англия.
В крайна сметка Хитлер ще трябва да направи срещу двама непримирими врагове,
Великобритания и Съветския съюз.
Сталин със сигурност е поздравил Хитлер за първите му военни триумфи,
но СССР сега анексира страните Прибалтика, каква Германия, между другото,
не може да бъде пренебрегнат след това анексиране се появи в тайните клаузи,
на пакта за ненападение от 1939 г.
Сталин започва да разделя Румъния.
Тогава германският народ е в пълна победоносна еуфория.
Хитлер обаче се страхува, че не може помолете го за допълнителни усилия.
Доверява на околните как се чувства ловец срещу 2 тигъра,
с един куршум в пушката си.
Кой от двата звяра атака първа?
Този стратегически вариант е кошмар за него.
Най-накрая решава
ще е СССР.
Той знае, че трябва да преодолее Червената армия през 1941 г.
преди Съединените щати да решат да помогне на Англия.
На 6 юли 1940г. Хитлер се завръща в Берлин.
Той беше дал празник,
а Гьобелс раздава 1млн малки знамена със свастика,
преди да коментирате събития на живо по радиото.
Атмосферата на ентусиазма генерал стимулира Хитлер.
Сега или никога, той трябва започва своя кръстоносен поход срещу болшевизма.
Той повтаря, че никога Германия отново ще има начело,
лидер с такива авторитет от неговия.
Въпреки това той разрешава наказателното преследване подготовка за нахлуване в Англия.
Вечерта на 19 юли м.г. той се обръща към Райхстага,
говорейки сред маршалите и току-що повишени генерали,
след победата над Франция,
той се позовава на британския разум.
Този призив остава мъртва буква и Хитлер следователно е все по-убеден,
че Чърчил възлага всичките си надежди в германо-съветска война.
Нелогична, упорита съпротива и късоглед английски министър-председател,
силно пречи на плановете внимателно обмислени от фюрера.
20 години всъщност Хитлер мечтае за съюз с Англия.
Дълго след началото на войната, той ще се вкопчи в тази мечта,
с малко упоритост смешността на любовник,
отказвайки да признае, че неговата чувствата не се приемат.
Райхът се изравнява само пет дивизии на изток.
Но отсреща войските на Сталин стават все по-силни.
Хитлер се убеждава, че конфликтът е неизбежен.
На 31 юли той призовава в Бергхоф,
на Оберзалцберг,
неговите военачалници, включително великите Адмирал Редер,
маршалите Кайтел и фон Браухич,
Генерали Йодл и Халдер.
Хитлер обяснява защо той иска да атакува веднага.
Ако Русия бъде победена, той им казва,
последната надежда на Англия ще отлети.
Рибентроп и Кайтел са ужасени по този план.
В крайна сметка те играят играта и началото на август 1940 г.
дава се заповед да започне строителни работи на изток,
тоест да се подготвим нахлуването в СССР.
От сега нататък,
камуфлаж няма да измами никого.
Луфтвафе, на която зависи съдбата на оръжия след Кригсмарине,
убеди Хитлер да се откаже неговите планове за кацане,
започна работа на 10 юли срещу Англия.
Още по-трудно след Хитлер забраниха бомбардировките на градове,
особено Лондон.
Столицата на Британската империя, трябва да остане непокътнат,
защитени от бойни ескадрили и противовъздушни батареи.
Хитлер дава първата мисия на Гьоринг, наскоро повишен в райхмаршал,
да унищожи британския изтребител.
Но Гьоринг не бърза,
и атаката на Месершмит,
а бомбардировачите Heinkel не го направиха наистина започна още,
когато фюрерът си възвръща Бергхоф на 8 август.
Оглед на терасата на вилата му залят от баварското слънце,
в разкошен планински пейзаж, владетелят на Третия райх,
често мисли за предстоящата задача,
когато цяла Европа ще бъде в неговите ръце.
Той иска да продължи строителството на магистрали които ще достигнат сърцето на Източна Европа.
Той ще построи нови градове и разкрасяват Берлин.
Той ще прости на противниците си, дори в Чърчил,
който можеше да рисува и да напише мемоарите си.
Битката за Британия отнема постепенно набира скорост.
Всеки ден ескадрилите на Хайнкел бомбардират британските летища,
около Лондон, винаги пощадени по заповед на Хитлер.
Но в нощта на 24 срещу 25 август,
Немски самолети бомбардират грешка предградията на столицата.
В отмъщение на следващия ден, Чърчил изпраща RAF да атакува Берлин.
Щетите са минимални но Хитлер е бесен,
че столицата на Третия райх да не е неуязвим.
На 4 септември м.г. в речта си пред Райхстага,
той обявява, че ако британските набези на Берлин продължи,
Лондон на свой ред ще бъде бомбардиран ден и нощ. Той отива по-нататък.
„Ако англичаните нападнат нашите градове, ние ще изпепелим техните."
На 7 септември Луфтвафе напусна неговите операции срещу английския лов,
да започне бомбардировката систематични стратегии.
400-те Heinkel 111 атакуват лондонските докове онзи ден,
са само първата вълна от стотици други, които ще следват един друг,
до края на октомври.
Повече от 14 000 цивилни ще бъдат убити,
по време на така наречения Блиц.
Убеден, че Чърчил е провокирал умишлени нападения над Берлин,
Хитлер вече няма никакви скрупули.
Гранд адмирал Редер пише,
че фюрерът е убеден, че може победи Англия, без дори да я нахлуе.
Междувременно има три армии изпратени на източните граници.
Хитлер, по молба на генерал Йон Антонеску, министър-председател,
дойде в Берхтесгаден да пита помощ от Германия,
мисия на Луфтвафе се изпраща в Румъния.
Официално е за защита нефтените находища на страната.
Хитлер плете паяжината си страни от Централна Европа,
стремеж за съблазняване на държавни глави, като тук българският цар Борис III.
Фюрерът е притеснен от инициативите на неговия съюзник Мусолини,
чиито проекти върху Гърция изглеждат му химерични.
Той се среща с "Душа", който го приветства гордо на гара Флоренция, със следните думи:
„Фюрер, готови сме за поход“.
Но всички страхове на Хитлер се сбъдват.
Въпреки важността ангажирани сили,
италианците са отблъснати от народа Гръцки фанатик срещу нашественика.
Британски войски ще дойдат официално помага на Гърция през пролетта на 1941 г.
в Крит, след това на континента.
Хитлер, нетърпелив да гарантира себе си себе си, като помага на своя съюзник,
също се готви да се намеси и нахлуват в Югославия.
Но всъщност той имаше планове съставен за идните месеци,
не вървят по план.
Той загуби инициативата.
Унижението на италианците пред гърците,
повдигнат морал вече повдигнати от британците,
които твърдо се съпротивляват на атаките немски авиолинии.
След това Хитлер решава да се засили подводна война,
чрез изстрелване на подводниците срещу конвоите Ламанш и атлантически английски.
СССР остава единствената значителна територия където Хитлер все още може да поеме инициативата.
Когато на 12 ноември 1940г.
Молотов пристига в канцлерството на Райха,
фюрерът току-що издаде заповед за преследване активно се готви за война.
Дискусии с непреклонния министър Съветски външни работи,
са много трудни.
В последните дни от живота си Хитлер ще каже, че изискванията на Сталин,
бяха и двете нахално и недопустимо.
Той ме помоли да му дам някои основни неща въздух и достъп до Северно море,
плюс Константинопол, Румъния,
България и Финландия.
И Германия трябваше да бъде победител.
Когато Молотов напуска Берлин, никой не се съмнява в канцлерството,
че всички преговори са се провалили.
Хитлер никога няма да съжалява,
ужасното решение, което взема да нападне Русия,
дори когато е войната ще бъдат окончателно загубени.
Операцията е предимно определен за 1 май 1941 г.
Хитлер мисли да достигне Ленинград след три седмици.
Бомбардировките срещу Англия продължават.
Съветниците на фюрера упорстват да мисля, че тези атаки,
съчетано с действието на подводниците,
е най-добрият начин за убиване определено Великобритания,
че Чърчил, все още на земята, продължете да галванизирате.
Що се отнася до Гьоринг, бесен от провала ескадрили на Луфтвафе,
въпреки чудесата на храбростта на ловците,
той се оттегля в своите владения от Източна Прусия,
в Каринхол и Роминтен, неговия резерв за игра.
На 18 декември в Berghof,
месторабота и пенсиониране Любимата на Хитлер
Генерал Йодл носи на фюрера,
окончателната версия от реда за експлоатация,
относно бъдещата кампания на която кодовото име е Барбароса.
Този документ от 11 страници,
заповядва на Вермахта да разрушат Съветския съюз,
по време на бърза кампания и преди нека войната с англия приключи.
Хитлер иска да разреши всичко континентални въпроси преди 1942 г.,
дата, на която според него Съединените щати е вероятно да се появят.
Италия обаче остава повод за безпокойство важен за него, осуетява плановете му.
Сега гърците са отстъпили италианските сили в Албания.
В Египет англичаните отблъснаха войските на Мусолини в Либия,
а през януари 1941 г. те дори превзе пристанището Тобрук,
заснемане мимоходом хиляди затворници.
Хитлер си мисли, че Третият райх и фашистка Италия,
са обвързани към по-добро и за лошо,
решава да изпрати в Африка, 2 дивизии в подкрепа на Мусолини.
Докато първите единици на бъдещия Африкакорпус,
командван от генерал Ервин Ромел, земя в Африка.
Хитлер, разочарован, научава, че генерал Франко,
отказва да отиде на война.
Фюрерът, каза един от близките му приятели,
тогава е на път да да напусне Испания.
Ще отнеме много малко.
Първата вълна от разделения концентрирани на изток
се движи бавно към съветската граница.
Германските тайни служби не знам почти нищо за намеренията,
Умствено състояние, плановете на противника.
Служителите нямат карта за сигурност. огромната страна, която имат мисия да нападнат.
Това не пречи на войника да Вермахтът да вярва, че е непобедим.
И все пак Вермахта е по-малко на брой.
Въпреки това, ако съветската броня са по-многобройни от танковете,
Те са предимно остарели.
И накрая, цялата стратегия на ръководителя на Германия се основава на волята,
да сринат СССР за няколко месеца.
Освен това е необходимост. Запаси гориво и резервни части,
няма да отиде отвъд.
На юг Хитлер се готви кампанията му срещу Румъния,
и двете за облекчаване на италианците, защита на нефтените находища,
и представляват отправна точка разширена за нападение срещу СССР.
Балканите не са най-добрата земя,
да маневрира модерна и механизирана армия.
Добре обучен, Вермахтът въпреки това преодолява всички препятствия,
и на 7 март 1941 г. първите му елементи заемат позиция на гръцката граница,
изправени пред силите британски и гръцки.
Седмица по-рано Хитлер заминава отново за Виена.
По-малката му сестра Паула, който работи дискретно,
В болница на австрийската столица,
кажи му:
„Когато отида на планина и аз срещнете параклис, моля се за вас."
Той отговори:
„Имам абсолютното убеждение, че ръката на Господа е над мен."
На 27 март прогерманското правителство на Регентът Павел на Югославия е свален.
Цар Петър II се завръща на власт.
Хитлер реагира веднага,
знаейки обаче че всяко действие на Балканите,
забавя задействането на Барбароса.
но още веднъж, съдбата е благосклонна към него.
Ранни пролетни дъждове превърна руските равнини в блато.
Както и да е, панцерите не можеше да действа преди юни.
В началото на април германските войски преминават гръцката и югославската граница.
Белград е бомбардиран на 6-ти.
Има 20 000 жертви.
Югославската армия капитулира на 18.
и кралят избяга в Лондон.
За 12 дни победоносна кампания, Вермахтът губи само 151 убити.
Гръцките войски се предават на 30 март. след героична съпротива.
Хитлер приветства тяхната решителност и тяхната стойност,
заповядва освобождаването на затворниците.
„Аз се бия с Англия, не малки страни като Гърция“.
Той обяснява на дипломат.
Гърците се съгласиха да се предадат на немски генерали,
но те отказват да го направят колкото и пред италианците.
Самочувствието на Мусолини вече е нараняван многократно.
Значи той си прави номер на своя съюзник, като обяви,
преждевременно по радиото, че войските Елините се предават на италианската армия.
В момента, Хитлер е онемял от ярост,
но нито едно събитие не е способно за да го потъмните за постоянно.
Англичаните напускат Гърция и край Май, под ударите на Луфтвафе,
на генерал Фрейберг,
и студенти парашутисти,
те евакуират билото.
По същия начин британските войски се провалят в Северна Африка.
Ромел се подготвя за атака в началото на април.
Той не иска да спре напредването на Африкакорпуса,
преди да достигне египетската граница.
На 4 май Хитлер прави реч ентусиазирани в Райхстага.
Рудолф Хес, неговият делфин, седи недалеч от него.
Малко след това Хес ще попита своя фюрер ако все пак се реши,
да се уреди с британците да се борим с комунизма с тях.
Хитлер потвърждава това.
6 дни по-късно бившият Велик военен пилот,
лети за Шотландия на борда на Месершмит 110.
Надява се, чрез връзките си с херцога на Хамилтън,
за да може да договори сепаратен мир, който той се смята, че е тайната цел на Хитлер.
Мисията му се проваля.
Взет в плен, той ще умре в плен в Берлин през 1989 г.
44 години след войната.
Хитлер най-накрая реши това Операция Барбароса ще започне,
Неделя, 22 юни 1941 г.
През май бомбардировачите на Луфтвафе,
извършат последната си атака масивна в Лондон.
Сега те ще действат на източния фронт.
На много признаци се предадохме осъзнайте, че Сталин също,
трескаво подготвяйки настъплението.
Хитлер знае, че има големи планове,
и гигантски строителна програма,
но той пренебрегва подробностите.
Изправен пред бъдещия съветски флот, Кригсмарине се подготвя.
На 5 май Хитлер инспектира двете нови бойните крайцери Бисмарк и Тирпиц.
Те са най-мощните кораби световна война.
Когато на 22 май научава отколкото Бисмарк и Принц Ойген,
този друг гигант,
отидоха на море за първи път кампания в Северния Атлантик,
фюрерът е обзет от внезапно предчувствие и заявка на място,
ако е възможно да ги върна.
Започва битката, която започва на 24 май добре за 2-та немски кораба,
които бяха преследвани от британския флот.
Бисмарк потапя крайцера Худ и нанася сериозни щети на принца на Уелс.
Но Бисмарк губи петрол и избяга в Сен Назер,
преследван от няколко кораба включително самолетоносача Victorious.
След като прихванаха радиосъобщение, англичаните са върнати на пътя на техния противник,
който въпреки напредването си се присъединява и атакуван от самолетите на Виктори,
25 и 26 май.
Битката бушува цяла нощ.
Свършиха мунициите, Бисмарк пламти от кърмата до носа.
Сутринта на 27 немски крайцер потъва, висок павилион,
с 2200 моряци.
Тази жертва не беше напразна.
„Бисмарк“ беше привлякъл страхотно част от британските военноморски сили,
и по този начин допринесе за успеха на Германия на средиземноморския фронт.
Едва няколко седмици разделят тази битка с Барбароса.
Съветският съюз се опитва да намери съюзници сред своите съседи.
Но интензивната дипломатическа дейност на Хитлер дава плодове.
Финландия, Румъния и Унгария,
предлагат насърчение на Третия райх и военна помощ.
Приемайки тази победа Немският не може да се съмнява,
Хитлер кара Кайтел да излъчи първото си излъчване заповеди на главното командване на армията.
Инструкциите му са толкова сурови че щабът,
нарежда унищожаването им след прочитане.
За да не рискуват да не се знае.
Очаква се да бъде безмилостен за комунистически политкомисари,
което Хитлер не чува прилагайте законите на войната.
Ако ги хванат в оръжие или ако се съпротивляват,
те ще бъдат изпълнени незабавно.
Неговите заповеди ще бъдат изпълнени не само от германските войски,
но от множеството чужди контингенти сражавайки се заедно с Вермахта,
словаци, хървати, румънци,
белгийци, французи...
Доколкото крайният срок наближава,
Хитлер се връща от безсънието си.
Той стои буден по цели нощи,
замислен върху плановете си и търсене отчаяно грешките,
което може да разстрои неговите грандиозни проекти.
На 20 юни всеки командир на зв получава тайно съобщение от Хитлер.
Това завършва: „Докато четете тези редове,
най-големият и най-силен събрание на въоръжените сили,
който някога е бил събиран отново е готов за атака.
Най-голямата фронтова линия на историята ще се отърси,
не само за да сложи край на това война и освобождаване на потиснатите нации,
но и за спасяване на цивилизацията и европейската култура.
Германски войници, вие започвате битката най-трудното и най-взискателното.
Бог да ни е на помощ!"
На разсъмване на 22 юни 1941 г. войск Германците атакуват по целия фронт.
Изненадата на Съветите е пълна.
2 дни по-късно се присъединява и Хитлер новото си седалище,
леговището на вълка в Растенбург.
Именно от този укрепен лагер, скрит насред гората,
надупчени с блокове и обкръжени минни полета,
че бившият ефрейтор от Първата световна война ще ръководи германската армия.
Следователно Хитлер стартира да завладее Русия.
Той е на 52 години.
Неговите легиони си отиват от бой в бой,
пресичат огромни монотонни равнини
и побит от вятъра,
богатите простори на Украйна, блата и степи,
негостоприемната тундра.
С цената на необикновени жертви и примерна смелост,
ще достигнат войниците на Третия райх накрая планините на Кавказ.
Първо преодолян от паника, Сталин реагира бързо и обяви,
отечествената война.
Така той успява да фанатизира войските си.
Германците го осъзнават Съветските танкове са по-модерни,
и ефективен, отколкото Хитлер повтаря.
Изненадват ги и борбеният дух и упоритостта на войниците от Червената армия,
смел, упорит и са готови да пожертват живота си.
Руската земя сама по себе си е пречка.
С дъжда пътищата се променят бързо в блатото.
Но това не е всичко.
Германците забелязват подготовката на Съветите да атакуват Райха.
От дълбините на горите, от края на равнините.
Виждат нова колесница да напредва от 30 тона, известният T34,
включително най-добрите експерти не знам нищо.
В края на юли обаче м.г. 12 000 съветски танка,
бяха унищожени или заловени.
Самият Хитлер в крайна сметка ще признае пред определени граждански и военни лидери:
„Ако знаех, че той има толкова много броня от този тип,
Бих се замислил два пъти преди да ги атакува.
Сталин, който не подписва Женевската конвенция,
призовава за партизанска война зад германските линии.
Неговите войски прилагат политиката изгорена земя.
Цели градове се копаят за превземане капан на вражеските щурмови единици.
През юли Хитлер прецени, че кампанията на практика е спечелена.
И все пак битката от Смоленск до центъра,
показа способността на съветската съпротива.
Като се има предвид, че Москва вече няма от истинско стратегическо значение,
той пуска армиите да завладяват на Крим и Донецк,
и северно от Ленинград.
В щаба много офицери оплакват се от постоянната намеса на Хитлер,
при провеждането на операциите.
Един от тях, генерал Халдер, пише в дневника си:
„Това изглежда все по-очевидно врагът разполага с неограничени ресурси,
в хората и материала."
Халдер и другите генерали са убедени че единствената възможност за победа,
е да се атакуват центровете индустриалци като Москва.
Хитлер е убеден, че преди унищожи всички хранителни резерви,
гориво и стомана.
Докато този дебат заема и разкъсайте леговището на вълка,
Хитлер внезапно се разболява.
Неговите лекари, чиито малко компетентен доктор Морел,
лекувайте го с лекарства предназначени за тропически болести,
и дори да му поставите пиявици.
Болестта му не му пречи да режисира възможно най-често,
ежедневната конференция с неговите щабни офицери.
Той научава по време на едно от тях че неговите войски тръгват към Москва.
На 18 август Хитлер има интервю с неговият министър на пропагандата, Гьобелс,
видян тук да приветства фюрера на една от многото срещи,
в Спортния дворец в Берлин.
Този ден става въпрос за мерките расови атаки, насочени по-специално срещу евреите.
Хитлер одобрява плана за наблюдение увеличена, представена му от Гьобелс.
Той решава, че след като операцията Барбароса завършен,
масовото депортиране на немски евреи на изток може да започне.
През септември 1941г. фюрерът все още вярва в победата.
Той планира да построи големи магистрали който ще води на север, към Скандинавия,
и на юг до Крим.
Но въпреки че Съветският съюз остава негов любимец,
той лично заявява на своите довереници,
че Сталин е велик човек,
че ще го упълномощи да продължи неговото социалистически опит отвъд Урал.
Волята му за унищожаване обаче е такава Още е силен.
Той нарежда да се обръснат изцяло Ленинград,
който не му се представя пред очите няма стратегически интерес.
В бившата столица на царете,
жителите барикадират улиците.
В средата на септември германските войски се намират в южната част на града.
Гладът започва да настъпва.
Има дори и в гладуващото население случаи на канибализъм.
На 16 септември обаче панцерите са спрени в напредването си,
и се насочва към Московския фронт.
На 2 октомври първи град в СССР е нападнат.
Обръща се отново към тълпата ентусиазиран от Спортната палата,
Хитлер обяснява колко страни станаха съюзници на Германия,
с изключение на Англия, за съжаление. той съжалява.
Той обвинява евреите и Чърчил, този войнолюбец.
Върнал се в щаба си, той е отведен пред тези маршали,
от нов пристъп на мегаломания.
Той сравнява Русия с Индия,
и си представете гигантска железница което би удвоило Транссибир.
Той планира да изпрати там 5 милиона немски заселници.
На 7 октомври огромен джоб се създава около Брянск.
Генерал Йодл предупреждава своя фюрер, че Съветите са на път да загубят,
72 дивизии.
От вълнение Хитлер губи апетит.
На следващия ден Йодл триумфално обявява:
„Най-накрая можем да кажем, без преувеличение,
че сме спечелили тази война“.
Но на източния фронт, започва да вали,
и небето известява първите снегове.
На другия край на света, САЩ официално остават извън войната.
Но президентът Рузвелт оттогава отдавна извън строг неутралитет.
Той нареди на флота, в известна директива,
да стрелят при виждане по корабите на Оста.
Хитлер от своя страна отказва да се увличам.
Позицията на Рузвелт наистина не се тревожи за това.
Той се подиграва на американските индустриалци въоръжение и усмивки,
маневри на техните танкове без да вярват в тяхната реалност.
Операциите на Източния фронт са в застой.
Група армии Център на маршал фон Бок,
е парализиран от сняг и кал.
Германците напредват в битката през бурите,
пресечете безкрайните колони на затворници, маршируващи на запад.
Доклад от Абвера, службата Германското контраразузнаване
съобщава, че населението приветства немците като освободители,
но трябва да се страхуваме че това състояние на ума,
незабавно взети от пропагандни услуги,
е преди всичко следствие от традиционното усещане за руско гостоприемство.
При първата непохватност същото населението може да се обърне,
срещу своите завоеватели.
Точно тази война води до много бързо определен брой жестокости.
Особено в Украйна, където Einsatzgruppen на SS,
да не се бърка с войски елит на Waffen-SS,
извършват екзекуции резюмета на евреите,
които бунтуват лидерите на Вермахта.
Генерали и маршали фон Манщайн, фон Бок, фон Райхенау,
фон Лееб, фон Рундщед с много други,
говорят против тези екзекуции.
Те също знаят, че цивилни ужасени руснаци,
въпреки че често е антисемит,
ще осигури хиляди от доброволци до поддръжници,
който скоро ще бъде най-яростният противници на немските войници.
Но духът на Хитлер, откъснат от света,
в Растенбург, където той приема тук Гьоринг,
се фокусира върху единственото битката и нейните последствия.
Той мечтае на глас за мащабните проекти, които мотивира откриването на този втори фронт.
Той повтаря на персонала си, че би го направил пожелах да съм с 10 или 15 години по-млад,
за да можем да живеем това дългосрочно бъдеще. Но фюрерът вече е болен.
Неговите лекари откриха, че той страда от коронарна артериална болест,
бързо развиваща се.
Обратното броене вече започна за лидер на Третия райх.
В средата на октомври 1941 г.
Москва има практически изпразнен от обитателите си.
Войските на фон Бок, които след като зрелищни победи на бронираните армии,
на Гудериан и фон Клайст в Украйна,
стартира операция Тайфун,
са на не повече от 100 км от столицата.
Това е моментът, когато Вермахтът започва да посрещне ужасната зима на 1941 г.
студ, лед и сняг,
блокирайте на място стотици единици които бързо изчерпват горивото.
Надеждата на Хитлер за унищожение бързо армиите на Сталин отлитат,
с интензивния студ, който приковава към земята ескадрили на Луфтвафе.
Той трябва да отложи своите много проекти, особено след другите фронтове,
не му давай повече причина да бъдем оптимисти.
Настроението му се помрачава, гневът му е по-чест,
дори и пред посетителите си марка, като тук,
Маршал на Луфтвафе Милх,
и генерал Галанд, ръководител на лова.
Фюрерът знае, че е намерил в Сталин сериозен противник.
Докато германската армия, изобщо не са подготвени за тази зимна борба,
е обездвижен на място,
съветските генерали, като Жуков тук, подготви контраофанзива.
Те имат свежи и многобройни войски, тези, които идват по-специално от Сибир,
и подобряване на хардуера от месец на месец.
Германското настъпление към Москва е напълно спряно в средата на ноември.
Съветската съпротива става все по-силен.
Хитлер се доверява на някои от роднините си че сега се съмнява в победата.
Ужасни студове се нахвърли върху войските му.
И двамата опоненти подкрепят зимата по много различен начин.
И съветите са свикнали студен и съответно оборудван.
Германците пък нямат без топли дрехи.
Засядане на оръжия. Двигателите и горивото замръзват.
Доставката не е подходяща при такива бойни условия.
Вермахтът замръзва до смърт в първичния смисъл на термина.
Борбата сега е белязана от две страни с еднаква дивотия.
Германците плячкосват селата да намеря храна,
след това изгори всичко, за да не дават убежище на партизаните.
Те вземат пленници топлите им дрехи.
Четвърта армия на фелдмаршал фон Клуге напада Москва.
На 2 декември признание преминавайки през виелицата,
стига до покрайнините на града.
Войници на Вермахта успявам да продължа напред,
около десет километра към центъра.
Това ще бъде най-острата точка крайност на германците.
Те никога няма да стигнат по-далеч.
Температурата спада под 35 градуса.
Главите на цилиндрите се спукаха.
Ръцете залепват за стомана пушки и оръдия.
Самото масло замръзва в механизмите.
Тогава Сталин нареди мощна контраофанзива,
който започва на 5 декември по цялата предна част.
Тръгват 14 армии, командвани от Жуков отблъснете германците на 100 км от Москва.
Страхотният танк Т-34 и неговите 30 тона се появи масово.
Неговото оръдие, неговите две картечници от 7.62 и неговото екраниране,
направи го неуязвим за оръжия класически немски противотанкови танкове.
Най-тревожната новина сега идват от руския фронт.
За Хитлер започва истински кошмар.
Към него водят множеството нишки което трябва да доведе до стратегически решения.
Когато на 7 декември 1941 г. видя пристигат познатите си в канцлерството,
той знае, че търсенето на топли дрехи започна предния ден в цялата страна,
и най-конкретното събитие на влошаваща се ситуация.
Този ден, около полунощ,
разговорът замира, когато a нахлува пресаташе.
Изявление по радиото Американецът току-що обяви,
Японска изненадваща атака на Пърл Харбър.
Империята на изгряващото слънце е във война,
с Великобритания и Съединените щати.
Това е за Третия райх на истинско чудо.
Хитлер казал на своя персонал:
„Сега това е невъзможно за нас да загуби войната.
Нашият нов съюзник никога не е бил победени в 3000 години история."
След това, намеквайки за Италия, той добавя:
„Що се отнася до другия ни съюзник, той постоянно има долната страна,
но в крайна сметка намира себе си винаги от дясната страна."
На 11 декември Хитлер обявява войната в САЩ.
Дълбоко в себе си той инстинктивно знае че бъдещи събития,
вече няма да бъде благоприятен за него.
През последните няколко дни от тази ключова година,
често му се случва да медитира пред обкръжението му относно странността на ситуацията,
където с помощта на Япония,
Германия отслабва позицията на бялата раса в Далечния изток,
докато Великобритания, тя,
борба срещу Европа редом с болшевиките.
През зимата, каран от желанието му за абсолютна власт,
фюрерът показва волята си да направи.
Напротив, няколко негови генерали не виждам решение,
отколкото в едно безславно пенсиониране.
Хитлер ги моли да издържат, докато пружина, за да може след това да спре,
вражеската офанзива.
Ако спорят или не се подчиняват, той ще ги уволни.
Ако трябва, ги заплашва да вземат Оперативно командване на Източния фронт.
Той най-накрая ще го направи на 19 януари,
като смени фелдмаршала фон Браухич.
Неговата сила на убеждението, което той изразява, когато той награждава своите най-заслужили войници,
като тук млади офицери на Луфтвафе,
завършва с преодоляване на нежеланието.
Началниците, които са най-враждебните
вече не се съпротивлява на упреците му.
И все пак, въпреки усилията от Япония за облекчаване на Източния фронт,
бедствието изглежда неизбежно.
Хитлер телефонира лично на Фон Бок,
„В нашата ситуация, има само едно решение,
никога не се отказвай от земята, запълвам дупките,
и да се задържи на всяка цена.
Той подписва известната заповед, която отсега нататък ще бъде ръководи всички действия на Източния фронт.
Войските трябва да се противопоставят на оказвам фанатична съпротива,
за да се предотврати абсолютно всяко прекъсване на тяхната линия,
отстрани, както и отзад.
Повече от всякога се е чувствал Хитлер по време на тези седмици самотата на властта.
Откъде може да е сигурен, че дали неговите решения са единствените валидни?
Или напротив, ще носи ли крайна отговорност,
от военна катастрофа безпрецедентно?
Съветите реагират с яростна бруталност.
Един от полковите командири, който бой пише в дневника си:
„Руснаците изнасят ранените и болнични пациенти,
съберете ги навън, полейте ги бензин и го подпалете.
Главите на немски затворници са поставени на земята,
да образуват руините символи на SS.
Волята на Хитлер без слабост най-накрая спасява Вермахта.
Предницата се стабилизира за известно време.
В средата на януари 1942 г. той упълномощава фон Клуге да бъдат премахнати от предните линии,
най-изложените единици от групата му армии.
Тази тактика на Земята се следва,
на морска операция безпрецедентна стратегия.
На 11 февруари 1942 г. флотата наземно разположен в Брест,
включително крайцери Шарнхорст и Гнайзенау,
успява да стигне до Северно море през Ламанша,
без да бъде забелязан от Кралския флот и Кралските военновъздушни сили.
Под закрилата на Луфтвафе и на Изтребителите Месершмит на генерал Галанд,
гордите кораби на проходът Kriegsmarine преминава без инциденти,
с изключение на две щети без гравитация поради мините.
Когато флотата пристигне в своите пристанища привързаност, радост и гордост,
избухват в цяла Германия.
Това е ужасно унижение за Чърчил.
Хитлер веднага прави дълго реч в Спортната палата,
пред очите на хиляди млади офицери.
Той ги убеждава, че в тези драматични часове, те сами,
може да промени хода на войната.
Когато напуска подиума наздраве,
престижът му е все още взето на ниво.
Мисълта на Хитлер поставя много надежда за идващата пролет.
Той се надява, когато времето се подобри,
да може да започне офанзива решаващ за Кавказ.
В същото време той е иззет много слаб,
което не пропуска да тревожи мнозина посетители, които идват да го видят в Растенбург.
Той непрекъснато се връща към своите директиви на генералите, на плановете му за настъпление,
през пролетта и лятото.
Вермахтът трябва да се подготви да стартира на север към Ленинград,
и на юг на Сталинград и Кавказките планини.
И все пак няколко съветници на фюрера са против тази обща офанзива.
Кайтел особено се съмнява които армията може да завладее,
непокътнати нефтени находища в Баку.
Хитлер обаче няма алтернатива.
Той абсолютно се нуждае от това масло, за да своите танкове, самолети и камиони.
Сталин настоява Чърчил да получи отваряне на втори фронт.
Британските военновъздушни сили засилват своите бомбардировките на германските градове.
Набезите на RAF причиняват хиляди жертви сред цивилни.
В отговор Хитлер нарежда експедиции наказателни мерки на Луфтвафе,
в най-много градове старейшини на Англия.
На 8 май 1942 г. генерал фон Манщайн,
открива пролетната кампания с атака Крим и столицата му Севастопол.
Едновременно с това Хитлер нареди офанзивата срещу Харков.
Съветите ще реагират с a бронирана атака по фланговете, която,
лошо подготвен, ще се провали.
Двете германски офанзиви, те ще успеят.
Севастопол пада на 1 юли.
Хитлер се надяваше, че синята му операция,
обидно кодово име на Кавказ, ще успее много бързо.
Той заявява на Гьобелс: „Бих удушил Съветската система стиска адамовата си ябълка“.
По-късно, когато гледате филми иззети новини за съветските войски,
и показва немски затворници,
той със задоволство ще отбележи, че лицата не изрази и следа от страх,
или толкова често безгръбначност сред предадените войници.
На 28 юни той стартира синята операция напълно възстановени единици.
Те налагат основното си усилие на Волга и Кавказ.
Но Червената армия отстъпва толкова бързо,
че Вермахтът не успява висят при най-добри условия.
Когато 2-та противника най-накрая ще се намери лице в лице,
зимата ще дойде и линиите комуникацията на германците,
ще бъде на крайната граница.
На 21 юни 1942 г. Хитлер научава новината. изненада от превземането на Тобрук,
от войските на Ромел.
Британският флот евакуира Александрия.
Хитлер вече вижда Египет падне в ръцете му.
Той очаква това поражение води до падането на Чърчил.
Но англичаните се готвят да се изправят срещу противниците си,
на място в пустинята наречен Ел-Аламейн.
Ромел има само от 70 танка и бронирани машини.
Между германските войски и нефтените полета на Баку,
почти стои 800 км диви планини.
Историята вече е доказала, че представлява непроходима бариера за всяко нашествие.
Хитлер обвинява фелдмаршал Вилхелм Лист,
да преведе армейската си група планините си до Каспийско море.
Планът Еделвайс започва на 24 юли.
Много трудности се забавят операциите.
Хитлер щурмува.
Той обвинява генералите, които облагат с данъци арогантност и некомпетентност.
Списъкът се задържа въпреки всичко от Ростов на Дон.
В края на август 1942 г. офанзивата бележи време.
Съветските армии командваха от Будени и Чоленев,
попречи на германците да успеят в своя пробив.
Те са подпомогнати от дъжд, мъгла,
и калта на нова ранна есен.
Отпред е успех.
Омразата на Хитлер към генералите от персонала му се изкачва една степен.
На Волга Паулус стартира нападението на Сталинград,
от които той достигна центъра на 27 юли.
Но в лицето на упоритата съпротива руски войници и работници,
офанзивата вече не напредва само много бавно.
В далечния север на фронта,
Хитлер обвини фон Манщайн, под нареждането на фон Кюхлер,
окончателно да превземат Ленинград.
Първите копия новият тежък танк Тигър,
трябва да участва в нападението.
Но на 27 август съветските поеме инициативата,
и напредват едновременно по фронтовете на Ленинград и Волхов,
с подкрепата на Балтийския флот,
Германската атака на Ленинград е компрометирана.
На повече от 2500 км,
Африканският корпус, след като има загуби битката при Ел Аламейн,
се връща в началната си точка.
В централата си в Растенбург, където той продължава да получава,
военни или политически лидери,
пред когото държи дълги оптимистични речи,
Хитлер още не знае че тази красива есен,
предшества пълното поражение.
Ежедневните държавни лекции майор са все по-анимирани,
и дори бурен.
Едно правило за близките на фюрера,
гарантира, че репутацията му на стратегическата непогрешимост остава непокътната.
В Сталинград падат снарядите с хиляди над града.
Германските войски държат предградията, но руснаците се бият геройски.
Началото на обкръжението, което ще бъде фатален за шестата армия на Паулус.
На изток и югоизток партизани набира се без затруднения,
в лицето на отношението на германците, постави прилагане на нов тип битка.
Войниците на Третия райх, ще се научи бързо,
да се страхуват от тези партизани, които разстрелват и бесят щом ги вземат.
На 8 ноември 1942 г. съюзниците земя в Северна Африка.
Реакцията на Хитлер е незабавна.
Той нарежда да се създаде въздушен мост ново предмостие в Тунис.
Лошите новини се трупат.
Хитлер научава, че Съветите се готвят гигантска контраофанзива,
водени от най-добрите Генерали Воронов, Рокосовски
Федоренко, Новиков.
Започва на 19 ноември на югозапад и на Дон,
причинявайки разкъсването на германо-румънския фронт.
Два дни по-късно Шеста армия Сталинград е напълно обкръжен.
Единствената надежда на Паулус остава по въздушно спасяване.
Гьоринг обаче не бърза.
Хитлер нарежда началото на гигантски въздушен мост,
което ще даде възможност да се предоставят ежедневно на обсадените, припаси и оборудване.
Въпреки усилията пилотите на Junker 52,
ние обаче сме далеч от 500 тона,
това би било необходимо всеки ден.
Съветите напредват редовно до града,
напредвайки със 100 до 150 км на ден.
На 11 декември Хитлер чака цяла нощ потвърждението на офанзивата,
на Четвърта танкова армия, която трябва атака за прочистване на Сталинград.
Паулус има само няколко дни храна и боеприпаси.
Той знае, че 6 съветски армии обърни се към него,
и че той има практически няма шанс за победа.
Само пробивът на Четвърти танков може да го спаси.
Атаката започва добре.
Фон Манщайн, от когото зависи четвъртият танков е оптимист,
но съветите успяват да създаде пробив,
в италианската система, покриваща западния сектор на Сталинград.
Това ново бедствие смая Хитлер.
Неговият лекар д-р Морел, страх за здравето му,
и му поръчва сърдечни стимуланти.
Пациентът му казва че не се страхува от смъртта,
и че е готов да даде живота си за Германия.
Положението на Паулус е отчайващо.
Войските му наброяват десетки хиляди ранени и болни,
които трудно могат да бъдат евакуирани.
Вече не можем да погребваме мъртвите в замръзналата земя.
Моралът на войниците е нисък.
Хитлер знае, че като жертва една четвърт от милиони мъже, задържащи съветите,
той обаче може да спаси Кавказка група армии.
Ако Шеста армия отстъпи, войските на Сталин ще помете запада.
Паулус е изправен пред 70 дивизии.
Хитлер забранява на когото и да дойде to elevate to the marshal to surrender.
В края на декември всички германски опити за прекъсване на обкръжението не успя.
Бази около Сталинград попада в съветски ръце.
Доставките вече не пристигат и ранените вече не могат да бъдат евакуирани.
Ужасният студ прави поразия сред обсадените.
На 27 декември Хитлер нарежда на фон Клайст евакуация от Кавказ,
докато има още време.
Фон Клайст се оттегля в Ростов и полуостров Таман.
Оттеглянето, което започва, предвещава това генерал, който няма да спре,
преди германските граници.
Армейската група успява за да спаси 270 000 души.
Ростов ще бъде превзет от руснаците през февруари 1943 г.
Говорейки с маршал Антонеску, Румънски държавен глава,
Хитлер си спомня, че в миналото и в разгара на кризите,
никой държавник не е успял да предвиди изхода от конфликт.
Много често обаче и дори в тези условия, решението води до победа.
Червената армия обаче се втурва в пробива.
Сталинградската фронтова линия отстъпва към центъра на града,
напълно инвестирани.
Маршал Паулус все още отказва да се предаде.
Той изпраща на Хитлер едно последно радио съобщение:
„Вашите заповеди са изпълнени. Да живее Германия!"
Хитлер се готви за неизбежното.
Той смята, че героизмът на неговите войници в Сталинград дори ще трябва да бъде надминат,
През следващите месеци.
Каквото и да става, Вермахтът ще продължи да се бори, без да мисли назад.
29 000 ранени вече са евакуирани със самолет когато последното летище в Сталинград,
попада в съветски ръце.
Оцелелите бойци имат разрешение да напишат едно последно писмо до семейството си.
Кога се появи последният Heinkel 111 пилотиран от лейтенант Кунц,
украсен с Рицарски кръст,
от училище на 20 януари 1943 г. от пистата все още достъпен от Гумрак,
той взема 19 ранени и 7 чувала с поща.
Шеста армия е безкръвна.
Паулус се предава на 31 януари с 91 000 души,
включително 2500 офицери и 23 генерали,
По-малко от 10 000 ще се върнат от плен.
Хитлер е полудял от ярост.
Неговият великолепен Вермахт, неговите изключителни войници,
неговия висш команден корпус качество и модерни оръжия,
са намалени до пенсиониране през Източния фронт.
Господарят на Третия райх, по време на дългото си безсъние,
забележете общия спад на своите войски на всички фронтове.
Дори в Северна Африка, където Ромел опитва се да избегне общо поражение.
Що се отнася до Луфтвафе на Гьоринг, въпреки смелостта на своите пилоти,
тя е все по-безпомощна.
Междувременно вълните не спират британски и американски бомбардировачи,
паунд немски градове.
Въпреки това, документ, взет на Съветите разкриват, че тези оплакват,
повече от 11 милиона смъртни случая.
Тази новина би била носител на надежда за Хитлер,
ако можеше да даде нов удар на противника си.
Но неговите войски абсолютно нужда от период на почивка.
Освен това от стратегическа гледна точка, трябва да оставим на оръжейните фабрики,
време е за пускане на нови танкове, нови самолети, нови подводници.
Годината 1943, която се отваря за поражението на Сталинград,
ще бъде решаващо за бъдещето на света.