מי יכול להאמין, מסתכל על החיים בצרפת בשנת 1914,
שהמדינה, יחד עם כל אירופה,
עמד להיפגע על ידי אחד הקשים ביותר טרגדיות איומות בהיסטוריה?
נכון שאלזס-לורן עדיין היה פצע שלא נרפא,
וכי הייתה שנאה מרה של הגרמנים,
עדיין ידוע בשם המעליב לה בושה.
עם זאת, אף אחד לא חשב שהמלחמה הייתה אפשרית.
היה שלום כמעט 45 שנה.
זה היה הזמן של הברית הצרפתית-רוסית,
וה-Entente Cordiale החליף את היריבות הישנה עם בריטניה.
עם זאת, הסכנה הייתה שם.
השלום של אירופה היה חמוש.
גרמניה של הקייזר וילהלם השני רצה מקום בשמש.
הקהל הפריזאי מילא את שדרת בוא.
פריז רקדה בקיץ היפה של 1914,
ואז ניצוץ הצית הכל.
ב-1914 יצאה אירופה לדרך על מלחמה קטסטרופלית
שבסופו של דבר יבלע לוחמים מכל חמש היבשות.
זו הייתה מלחמה עולמית נלחם ביבשה, בים ובאוויר,
תובע ארבע אימפריות ולמעלה מ-10 מיליון חיים.
חיים רבים נוספים נפגעו על ידי השפעות המלחמה.
זה עזב את אירופה, פעם מרכז התרבות של העולם,
מפולגים כל כך עמוקים על ידי צער פוליטי ושנאה גזעית
שמלחמת עולם שנייה הייתה בלתי נמנעת.
הטרגדיה היא שמלחמת העולם הראשונה לא היה צריך לקרות בכלל,
אבל בשביל קצת יותר זהירות ורצון טוב משותף.
היו הרבה דברים שאיחדו את אירופה בקיץ החם של 1914.
חלק גדול מהתרבות של היבשת והחברה הייתה מוסדות משותפים.
בתי המלוכה שלה היו מקושרים בדם או בנישואין.
הקייזר וילהלם השני של גרמניה היה אחיינו של אדוארד השביעי הבריטי
ובן דודו של הצאר ניקולאי הרוסי.
בהלוויה של אדוארד השביעי,
לא פחות משבעה כתרים ראשי מדינות הלכו בעקבות ארונו.
ראשי המלוכה החזיקו בתפקידי כבוד בכוחות המזוינים זה של זה.
לְדוּגמָה, הנה ג'ורג' החמישי שהוכתר לאחרונה
והצאר ניקולס, לבוש במדים גרמניים.
עם זאת, יש גם מתחים רותחים רבים.
עלייתה המהירה של גרמניה המאוחדת בסדר העולמי של אומות התעשייה
היה מקור מיוחד למתח.
צרפת הייתה חסרת רחמים במיוחד.
היא עדיין טינה טינה עמוקה
בעקבות התבוסה המשפילה שלה על ידי פרוסיה ב-1871
ואובדן שטחים באלזס ולורין.
בעלת בריתה הגדולה של צרפת, רוסיה,
גם נבהל יותר ויותר עם עלייתה של גרמניה,
מכיוון שזה איים על הדומיננטיות שלה במרכז ומזרח אירופה.
בריטניה, לעומת זאת, נשארה מרוחקת מהבעיות של שכנותיה האירופיות,
להתחמם בביטחון וביוקרה
שהגיע עם האימפריה שלה וחבר העמים.
עם זאת, בריטניה נבהלה על ידי הגדלת המיליטריזם הגרמני.
גרמניה רצתה מקום בטבלה העליונה של האומות
והיה מוכן להשתמש בכוח הנשק כדי לבסס את תעודותיו.
למרות שרוב גרמניה ללא מוצא לים,
הקייזר קינא מאוד של הצי המלכותי של בריטניה.
הוא היה נחוש בדעתו שיש לו צי להתחרות בצי המלכותי.
באדמירל פון טירפיץ, היה לו תומך נלהב
מי יצא לדרך להפוך את החלום של הקייזר למציאות,
למורת רוחה של בריטניה.
בשנת 1905,
HMS Dreadnought נבנה והושק בעוד ארבעה חודשים.
המעמד החדש הזה של ספינת קרב היווה צעד עצום קדימה,
נותן את הצי המלכותי יתרון משמעותי,
למרות שהיא עלתה מעל 3 מיליון פאונד לבנות.
השיגור שלה הוביל למירוץ חימוש כפי שהבינו חיל הים בעולם
האימה המיוצגת עתיד כוח הים.
בריטניה הייתה כפי שנקבעה לשמור על עליונותה הימית
כפי שהגרמנים ניסו להשתוות לזה.
מחלקה חדשה של סופר דרדנוטס הופיע ב-1913.
למלכה אליזבת היו רובים 15 אינץ', הגדול בעולם,
שיכול לספק צד רחב בודד של 15,000 פאונד.
היא גם הייתה מהירה יחסית,
שכן היא הייתה ספינת הקרב הראשונה להשתמש בדודי נפט.
גם הנוכחות שלה הגביר את הקצב של מירוץ החימוש,
כמו עכשיו כל צי אחר רצה אחד מהדרדנוטים העל האלה,
אבל הזמן אזל.
המתיחות באירופה גם התחדדו על ידי הידע
של אויבים פוטנציאליים או מדומים שהכין תוכניות מלחמה מפורטות.
התוכניות המורכבות האלה השאיר מעט ליד המקרה
וכללו לוחות זמנים נוקשים של תנועות כוחות
ורשימות מוכנות בקפידה של יעדים.
מרכזי בתכנון תנועות הכוחות היו הכבישים והרשתות הקרקעיות של אירופה.
במלחמת צרפת-פרוסיה,
הפרוסים התגייסו במהירות וביעילות,
באמצעות רשתות הרכבת להעביר כוחות במהירות
למקום שבו הם היו נחוצים,
בזמן שהרכבות הצרפתיות נותרו בטלות, לכודים במנעול בטרמינלים שלהם.
אפשר לטעון, התוכנית השנויה ביותר במחלוקת הייתה תוכנית שליפן של גרמניה.
התוכנית הוכנה מאת אלפרד פון שליפן,
מי היה צ'יף של המטה הכללי הגרמני הגדול
משנת 1891.
התוכנית, שפורסמה ב-1905,
הוגה על רקע של כיתור,
עם צרפת במערב ורוסיה ממזרח.
לוח הזמנים של התוכנית, בפרטי פרטים,
גיוסם של מיליון גברים מי יביס את צרפת תוך 42 ימים
לפני היציאה מזרחה להביס את הרוסים.
ההנחה הייתה שרוסיה ייקח כל כך הרבה זמן להתגייס
בשל המרחב העצום של המדינה.
מרכזי בהצלחת התוכנית
הייתה התקפה מתנדנדת להיכנס ממערב פריז,
בזמן שהכוחות העיקריים הוצפו מעבר לגבול בלגיה ולוקסמבורג
מצפון מזרח לבירת צרפת.
התוכנית, על כל פרטיה, היה פגום בשני סעיפים.
ראשית, המסלול המהיר והקל ביותר לפריז הייתה מהצפון,
מה שאומר לעבור דרך בלגיה הניטרלית,
איפה ביצורים היו קלים יחסית.
שנית, הניח שליפן שהמעורבות הבריטית תהיה מינימלית,
מוגבל להגנה יציאות הערוץ במקרה הטוב.
נייטרליות בלגית היה אמור להיות מובטח
לפי האמנה הבינלאומית נחתם בשנת 1839 על ידי בריטניה וגרמניה,
בין היתר.
בשנים שקדמו למלחמה,
ממשיכי דרכו של שליפן התעסק בתוכנית.
כשהגיע למלחמה באוגוסט 1914,
הגרמנים נכשלו להיצמד לתוכנית האב שלהם.
באופן אנוש, הם נכשלו להקשיב לדבריו הגוססים של שליפן:
"שמור על האגף הימני חזק".
התוצאה הייתה זאת למרות ההצלחה הראשונית,
הם לא יכלו לנצל את הרווחים שלהם.
לפיכך, נאלצו הגרמנים לאמץ תנוחת הגנה
עד אביב 1918.
הכרת תוכנית שליפן הקיום וחלק מתכניו
היה מדאיג עבור הצרפתים ורק דלק את הפרנויה שלהם.
סדרה של תוכניות מלחמה הומצאו, ששיאו בתוכנית 17,
סופית בקיץ 1914.
המטרה העיקרית של צרפת היה כיבוש מחדש של אלזס ולורין.
מתכננים צרפתים האמינו שהרוח הפוגעת לבדה
יכול לנצח את היום.
לפיכך, על ידי הרכבה מתקפה בלתי נכנעת באלזס,
הם קיוו להכריע את הגרמנים,
מאלץ אותם למשוך מילואים מהחזיתות האחרות שלהם.
מה שתוכנית 17 לא הצליחה להכיר
זה היה הכוחות הצרפתיים יורחק מהנטל
מהיכן אמורה להגיע המתקפה הגרמנית.
זה לא יכול היה להיות גרוע יותר עבור הצרפתים או יותר טוב לגרמנים.
צרפת וגרמניה, כמו כל הלוחמים הגדולים,
היו לו צבאות עמידה גדולים כתוצאה מגיוס.
נוכחותם של כל כך הרבה צבאות,
יחד עם הדרום דוחה תוכניות מלחמה,
רק הוסיף לאווירת חוסר היציבות.
לאחר שניתנה פקודת הגיוס,
יותר מ-3 מיליון גברים יהיו בתנועה בשתי המדינות הללו בלבד.
זו הייתה אמונה רווחת בקרב מנהיגים צבאיים ופוליטיים,
ואפילו הציבור הרחב,
כי לוחות הזמנים שהניע את הרכבות והצבאות,
ייצג מכונה ש, ברגע שיצא לדרך,
לא ניתן היה לעצור.
לפיכך, הפקודה להתגייס הפך לשם נרדף להכרזת מלחמה,
ולא מבשר לו.
בריטניה, לעומת זאת, לא היה לו גיוס
ונשען על צבא סדיר של 150,000 גברים.
עם פרוץ המלחמה,
כוח המשלחת הזה היה אמור להיות מועבר
לגבול צרפת עם בלגיה,
תהליך שייקח כ-21 ימים לאחר ההתגייסות.
עם כל כך הרבה חוסר יציבות באזור, זה היה רק ​​עניין של זמן
לפני משהו עורר מלחמה בכל אירופה.
בזמנו, ההנחה הייתה שמלחמה תימשך רק כמה שבועות
או אולי חודשים.
אף אחד לא חזה את ארבע השנים של שחיטה שעמדה לפנינו.
הניצוץ שהצית את מלחמת העולם הראשונה פוטר ביום ראשון, 28 ביוני, 1914.
היורש של האימפריה האוסטרו-הונגרית, הארכידוכס פרנץ פרדיננד,
ואשתו סופי היו בביקור בסרייבו,
בירת סרביה.
גברילו פרינציפ, חבר בקבוצה לאומנית סרבית,
הוצג עם הזדמנות בלתי צפויה
למשוך תשומת לב למטרה שלהם.
כשהנהג הסתובב המכונית של הזוג הקיסרי בסביבה
לאחר פנייה לא נכונה,
פרינציפ שלף את אקדחו וירה פעמיים, הרג פרנץ פרדיננד ואשתו.
אילו נקטה אוסטריה בפעולה מיידית,
שאר אירופה כנראה היה מזדהה.
במקום זאת, הייתה התערבות בוינה עד ארבעה שבועות לאחר מכן,
כאשר הוצב אולטימטום בלתי אפשרי
שאפילו קנצלרית גרמניה, תיאובלד פון בתמן הולווג,
המחשבה הייתה קשה מדי.
בתגובה החלה רוסיה להתגייס כוחותיה לתמוך בבעל בריתה הסרבית.
גֶרמָנִיָה, שהרגיעה את בעלת בריתה האוסטרית
שתמיכתם הייתה בלתי מעורערת, גם התחילו להתגייס.
למטרה טובה, היא דרשה מצרפת להישאר נייטרלית
וכמעשה בתום לב, למסור מבצרים על גבולם ההדדי.
צרפת לא יכלה לקבל וגם הכריז על התגייסות מלאה
מאוחר אחר הצהריים של ה-31 ביולי.
ביום שני, 3 באוגוסט, גרמניה הכריזה מלחמה על צרפת.
במקביל, הבלגים סירבו לדרישה גרמנית
למעבר דרך ארצם.
בבריטניה, זה היה החג של אוגוסט.
אנשים רבים יצאו לחופשות שלהם,
לא מודעים לאסון שהתחיל להתפתח.
ביום שלישי, 4, הצבא הגרמני חצה לבלגיה
כמו תוכנית שליפן הוכנס לתנועה.
בריטניה דרשה נסיגה מיידית אך התעלמו ממנה.
הקנצלרית בתמן הולווג ביטל את ההסכם של בריטניה עם בלגיה
כמו רק פיסת נייר.
בחצות, בריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה.
צרפת גייסה למעלה מ-1.7 מיליון גברים, מאורגן בחמישה צבאות,
והעביר אותם לגבול הצפון מזרחי שלו.
גרמניה הסיעה 1.5 מיליון איש, התארגנו בשבעה צבאות
לגבולות צרפת ובלגיה.
עוד 200,000 נשלחו לפרוסיה המזרחית
להתגונן מפני מתקפה רוסית.
הרוסים, לא מוכנים לחכות כדי שהצבאות העצומים שלהם יתגייסו,
החל להתקדם לתוך פרוסיה המזרחית עם שני צבאות, כל אחד עם 300,000 איש.
הבריטים איחרו בלוח הזמנים, אבל מכיוון שהצבא שלה היה הרבה יותר קטן,
זה לא לקח כל כך הרבה זמן.
חיל המשלוח הבריטי, או BEF, שהפליג לצרפת
הורכב משני חיל צבא וחטיבת פרשים,
בסך הכל 150,000 גברים.
ה-BEF היה אמור לקחת עמדות לאורך תעלת מונס-קונדי
ממש בתוך בלגיה.
זה בא בעקבות הפסקה קצרה של חמישה עד עשרה ימים,
בזמן שהאספקה ​​הועלתה וכוחות שהודחקו
וצעדה ברגל לעמדות ההתחלה שלהם.
התקדמות הגרמנים כבר היה בפיגור בלוח הזמנים
בשל ההגנה הנמרצת שהוצב על ידי צבא בלגי זעיר,
200,000 גברים.
הגרמנים היו צריכים להעלות הוביצרים ענקיים
לחבוט במבצרים הבלגיים במחיר ניכר בחייהם.
ההשלכות על הצורך לשנות את לוח הזמנים,
בִּמְיוּחָד בימין החשוב כל כך,
יהיו לו השלכות חמורות בשבועות שלאחר מכן.
המערכה העיקרית של המלחמה החל בקרב הגבולות.
חמש עבירות נפתחו על ידי הצרפתים בפיקודו של יוסף ז'ופר.
עשרת הימים שבהם הקרבות שנלחמו בהם היו אמורים להתגלות יקרים.
יותר מ-300,000 חיילים צרפתים נהרגו.
הקרבות במולהאוס, לוריין, הארדנים, שרלרואה,
ומונס הושקו פחות או יותר בו זמנית
וסימן את ההתנגשות של שתי התוכנית הצרפתית 17
ותוכנית שליפן הגרמנית.
עם צבעים שנפרשו ולהקות מנגנים, הצרפתים פתחו בהתקפות הראשוניות שלהם,
עם התקדמות חיל הרגלים עם כידונים קבועים.
התקפת הפתיחה במולהאוס הצליח,
כמו התקפות הפתיחה בלורין,
אבל הגרמנים פשוט נסוגו לפתות את חיל הרגלים הצרפתי למלכודות
היכן שניתן היה לפוצץ אותם על ידי מקלעים וארטילריה כבדה.
בהתקפת הנגד שלהם, הגרמנים הצליחו
בנהיגה בצרפתים חזרה לעמדות ההתחלה שלהם,
אלא מטוס סיור צרפתי הבחין בהצטברות הגרמנית
וכך הכינו הגנה נאותה.
כשהגרמנים תקפו ב-24 באוגוסט,
הם לא היו מסוגלים להשיג רווחים משמעותיים.
למרות ניסיונות חוזרים ונשנים, הקו הצרפתי החזיק,
מוביל לקיפאון ומלחמת תעלות.
במקביל לעלייה של הגרמנים מתקפת הנגד שלהם בלורין,
הם גם עלו פיגוע גדול בארדנים,
השטח המיוער בצפיפות על גבול צרפת-בלגיה.
הצרפתים ציפו לפגוש כוח גרמני גדול כל כך
כשהחלה במתקפה ב-21 באוגוסט,
אבל הרוח ההתקפית הצרפתית לא הייתה שנייה
נגד ממוקמים היטב מקלעים וארטילריה.
תוך יומיים, הצבאות הצרפתיים היו במנוסה מלאה,
רק לעצור את הגרמנים בסדאן ובורדן.
בינתיים, בשרלרואה,
הגרמנים הנחילו את התבוסה הראשונה שלהם על הארמייה החמישית הצרפתית,
בפיקודו של גנרל לנרזאק.
לנרזאק חזה מראש ההצטברות הגרמנית בבלגיה,
אבל הוא נמנע מהרחבת צבאו צפונה על ידי ג'ופר,
המפקד העליון שלו.
עד השעה ג'ופר התרצה ב-20 באוגוסט,
הארמייה השנייה הגרמנית התקרב לנמורס.
למרות שלנרזאק רצה להפסיק לתקוף
עד חיל המשלוח הבריטי היה בעמדה,
הגרמנים כבר אבטחו שני ראשי גשר מעבר לנהר הסום.
אחריו יומיים של קרבות קשים, כשהצרפתים ספגו אבדות כבדות.
במערב, הקו קרס,
חושפת את האגף הימני של חיל המשלוח הבריטי
במונס.
עם חדשות על הנסיגה הצרפתית מהארדנים,
לנרזאק נאלץ להזמין נסיגה כללית של כוחותיו.
בכך, הוא כנראה הציל את הצבא הצרפתי
מהרס מוחלט.
עם זאת, ג'ופר בחר לעשות אותו שעיר לעזאזל לכישלונות צרפתיים
ובשל כישלון תוכנית 17.
במונס, הבריטים והגרמנים נלחמו את הקרב הראשון שלהם,
החל מה-23 באוגוסט.
הגרמנים לא ציפו להיתקל ב-BEF,
בפיקודו של סר ג'ון פרנץ',
כפי שהוא ביקש לקשר עם הארמיה החמישית של גנרל לנרזאק
בשרלרואה.
לסר ג'ון פרנץ' היו שני חיל רגלים
פרוסים על פני חזית של 40 קילומטרים ממזרח וממערב למונס,
עם התעלה לפניהם.
האגף המזרחי שלהם כמעט הגיע הארמייה החמישית הצרפתית הנסוגה,
אבל סר ג'ון פרנץ' לא ציפה פגישה עם הארמייה הראשונה הגרמנית
כשהיא רודפת אחרי הצרפתים הנסוגים, ובוודאי לא בכוח.
הגרמנים עלו על הבריטים שניים לאחד בחיל רגלים ותותחים,
אלא התקפות הפתיחה שלהם הוכיח אסון.
חייל הרגלים הבריטי היה מצויד עם רובה לי-אנפילד טעון מגזין,
והוא הוכשר לירות 15 סיבובים לדקה במדויק.
כתוצאה מכך, הגרמנים נכרתו בהמוניהם.
ואכן, רבים דיווחו על הבריטים נראה שיש הרבה מאוד מקלעים.
כזו הייתה המהירות ודיוק האש שלהם.
גם ההפסדים הבריטיים היו גבוהים, כ-1,600.
מבין שה-BEF לא היה אמור להיות הקלה על ידי לנרזאק,
צרפתי הורה לסגת.
הגרמנים בחרו שלא לרדוף אחריו שכן הם ספגו אבדות רבות.
עם זאת, הנסיגה הגדולה החלה.
זה ייקח את הצבא הבריטי והצרפתי עד לפאתי פריז.
ב-26 באוגוסט, שני קורפוסים תחת גנרל סמית-דוריין
נאלצו לפנות ולהתמודד עם האויב ב-Le Cateau.
מותשים מהימים שלהם של צעדה ולחימה מתמדת
וסביר להניח שייפול התקפה קשה בכל מקרה,
החליטה סמית-דוריין
יהיה להם סיכוי טוב יותר של יצירת עמדת לחימה.
שוב, מיומנויות המוסקטר המוזרות
של חייל הרגלים הבריטי עלה על הפרק.
ההתקדמות הגרמנית הואטה במידה מספקת
כדי לאפשר את הבריטים לארגן נסיגה נוספת,
אבל העלות הייתה גבוהה.
כמעט 8,000 חיילים בריטים הפכו לנפגעים.
אולם ההקרבה שלהם לא הייתה לשווא,
להתקדמות הגרמנים על פריז התעכב.
זה היה ממזרח לעיר, על המארן,
שצבאות בעלות הברית המותשים הצליחו לצאת למתקפה חדשה.
החל מה-6 בספטמבר,
הארמייה השישית הצרפתית תקף באגף הימני של הגרמנים.
בפנייה לפגוש את המתקפה, נפתח פער של 30 מייל,
שבעלות הברית מיהרו לנצל.
בלחימה נואשת,
6,000 חיילי מילואים צרפתים הועברו מפריז
בזרם של מוניות.
זה הספיק כדי להציל את היום,
והפער גדל עוד יותר בהתקפת פתע
שהושק על ידי הארמייה החמישית הצרפתית ב-8 בספטמבר.
מחשש לפריצת דרך של בעלות הברית,
הרמטכ"ל הגרמני, הלמוט פון מולטקה, הורה לסגת.
הם נסוגו ל-40 מיילים
להגנות מוכנות היטב על נהר האיסנה.
הם יישארו שם לארבע השנים הבאות.
הקרב על המארן היה הצלחה אסטרטגית
עבור הצרפתים והבריטים,
כפי שהם הצליחו בהחזרת המתקפה הגרמנית
ולהחזיר איזשהו טריטוריה אבוד בשבועות שלפני.
זה למעשה סיים כל תקוות אולי היו לגרמנים
של הבאת המלחמה בחזית המערבית לסגירה מוקדמת.
זה היה גם סוף מלחמת התנועה
שאפיינה הסכסוך עד כה.
מעתה ואילך שני הצדדים התיישבו
לתוך יותר ויותר דפוס מוכר של מלחמת תעלות.
הגרמנים, חפר לתוך הגנות מוכנות היטב,
יהיה צורך להניע על ידי התקפות בעלות הברית.
העלות הייתה גבוהה.
הצרפתים ספגו כ-250,000 הפסדים.
הגרמנים, כמות דומה.
ה-BEF סבל עוד 12,733 נפגעים.
בינתיים, בחזית המזרחית, המלחמה עברה טוב על הגרמנים.
בתחילת אוגוסט,
שני צבאות רוסים פלש למזרח פרוסיה.
הארמיה השנייה של גנרל סמסונוב התקדם מדרום מזרח,
והארמייה הראשונה של הגנרל רננקמפף התקדם מצפון מזרח.
התוכנית הייתה עבור הארמייה הראשונה להעסיק את הארמייה השמינית של הגרמנים
תחת הגנרל פריטוויץ בהתקפה חזיתית,
בעוד הצבא של סמסונוב בלע את הגרמנים מאחור.
בתחילה הקמפיין עבר טוב, אבל רננקמפף תיעב את סמסונוב,
והנקמה שלו הייתה אמורה להיגרם בתבוסה קטסטרופלית
עבור הרוסים בטננברג.
הגרמנים, מודעים לחיכוך בין שני המפקדים,
הודעות לא מקודדות שיירטו בין שני הצבאות
וכך יכלו לטמון מלכודת לסמסונוב הבלתי מודע.
בפעולה שלאחר מכן, כ-95,000 רוסים נתפסו
ו-30,000 הרוגים.
רק 10,000 רוסים הצליחו להימלט.
סמסונוב ירה בעצמו
במקום להתמודד עם החרפה של דיווח על האסון.
טננברג יצר את המוניטין של שני גנרלים גרמנים
מי שימלא תפקידים מרכזיים בעתיד המלחמה,
פול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף.
הקרבות של החודש הראשון של המלחמה גבה את שלו
על חיל המשלוח הבריטי הזעיר.
לורד קיצ'נר זה היה בטוח להחזיק מעמד לפחות שלוש שנים
ולא יגמר עד חג המולד, כפי שהדעה הרווחת הייתה.
הממשלה סירבה לאפשר גיוס,
אז קיצ'נר החליט לעשות הון על הלהט הפטריוטי ההמוני
ששטף את המדינה עם פרוץ המלחמה.
בתחילה הוא קרא ל-100,000 מתנדבים
באמצעות אחד המפורסמים ביותר כרזות פרסום מכל הזמנים.
גברים שטפו למשרדי גיוס, וקיצ'נר הורידה את מגבלת ה-100,000.
עד סוף 1914, למעלה ממיליון גברים נענה לקריאתו.
במקום ליצור גדודים חדשים,
המתגייסים החדשים פשוט נקלטו בגדודים חדשים.
עד סוף המלחמה, לחלק מהגדודים היו יותר מ-40 גדודים.
רבים מהגדודים הללו
גדלו מגברים עם תחומי עניין או מקצועות משותפים,
או שהגיעו מאותה עיר או עיר.
הם הפכו ידועים בכל העולם בתור גדודי פאלס.
למרות המדיניות של שמירה על קבוצות של גברים ביחד
יכול להיות שמילא את תפקידו בשמירה על המורל,
רמות הנפגעים הגבוהות הכוונה היא לקהילות שלמות
הודחו של אנשיהם לאחר המלחמה.
הבעיה עם הצבאות החדשים של קיצ'נר
היה ציוד, לבוש, ולהכשיר אותם.
רוב הקצינים הסדירים נשלח לצרפת,
אז מציע עזרה מחיילים לשעבר התקבלו בשמחה,
למרות שחלקם מהידע שלהם היה לא מעודכן.
קצינים אחרים הגיעו מבתי ספר ציבוריים, חיל הכשרת קצינים.
הם קיבלו עמלות זמניות והיו מוכרים על ידי הקבועים,
בצורה מבזה למדי, כג'נטלמנים זמניים.
גם רובים היו במחסור,
אז היה צריך לבצע תרגילים מוקדמים באמצעות מקלות מטאטא.
בצרפת, ה-BEF התחבט עם סגנון הלחימה החדש.
תעלות החלו לסרוק הכפר הצרפתי
מהגבול השוויצרי עד לים הצפוני בבלגיה.
ה-BEF למד, למשל,
שחופרת תעלות על המדרונות הקדמיים של גבעות
הפך אותם לקלים יותר למיקוד על ידי משקיפים ארטילריים של האויב.
לפיכך, כעת הם החלו לחפור פנימה בצד ההפוך של המדרון.
זה היה בסתיו
שהמלחמה בחזית המערבית הפך שוב לנייד.
כל צד התחיל סדרה של תמרונים לכיוון צפון
בניסיון לעקוף את האחר.
זה נודע בשם המירוץ לים, אבל התוצאה הייתה קיפאון נוסף.
ה-BEF מצא את עצמו מרוכז
על עיירת הבד הבלגית העתיקה של איפר.
בלתי ניתן לבטא לרוב הטומיים הבריטיים,
זה הפך למכונה אוניברסלית מגבים.
זה הפך לשם נרדף עם מוות וחורבן
וסצנה של כמה מהלחימה הקשה ביותר בחזית המערבית.
האזור שמסביב היה נמוך ומבולגן,
והאקלים היה רטוב.
כתוצאה מכך, המים לא יכלו להתנקז
ולא ניתן היה לחפור תעלות מספיק עמוקות מבלי להיתקל בעוד מים.
הקרקע הגבוהה שם נכבש על ידי הגרמנים,
משאיר את העמדות הבריטיות חשופות כל כך
שהיה צריך להקים מסכי בד בניסיון לטשטש את תנועות החיילים.
לא מסוגל להתקדם בצרפת,
הגרמנים החליטו לנסות ולעבור את ה-BEF באיפר.
הבריטים ידעו שלא היו מילואים מאחוריהם,
ושאם הגרמנים יפרצו, הם כנראה יכולים לקחת את יציאות הערוץ
ולחתוך את התקשורת של ה-BEF עם בריטניה.
שני הצדדים זרקו את כולם מי יכול להיחסך למאבק.
כמו בבריטניה, היה פרץ של להט פטריוטי
ברחבי גרמניה עם פרוץ המלחמה.
האוניברסיטאות התרוקנו
כמו אלפי צעירים, גברים אידיאליסטים מיהרו להתנדב.
באיפר הם מתו באלפים, כרתו באש רובה בריטי קטלנית
כשהם התקדמו בדרגות המוניות, כאילו על מגרש המסדרים.
זה נודע בגרמניה בתור Der Kindermord bei Ypern,
או טבח הילדים באיפר.
הקרב הראשון על איפר נמשך מאמצע אוקטובר עד אמצע נובמבר.
הצבא הבריטי הישן מת בבוץ של פלנדריה,
גברים שהניסיון שלהם יתגעגע מאוד
בקרבות הבאים.
כ-25,000 חיילים בריטים מתו וגם 50,000 גרמנים נספו.
הקייזר הורה על צבאו
ללכת על זה של גנרל צרפתי צבא קטן ומבזה.
זה היה שם שדבק.
בעתיד, להיות זקן בזוי היה לצוות כבוד.
שני הצדדים, מותשים ומתוסכלים
על ידי חוסר היכולת שלהם לעשות כל פריצת דרך,
עצרו ללקק את הפצעים שלהם.
חלקם קיבלו חופשה של כמה ימים,
אבל עכשיו היה ברור שהמלחמה לא יסתיים עד חג המולד.
בים הייתה גם המלחמה מתקדם מעט.
מלחמת העולם הראשונה החלה בין השאר בשל מרוץ החימוש הימי
בין בריטניה לגרמניה,
אבל עד סוף 1914, אף צי לא סיפק תוצאה מכרעת.
בקורונל, מול חופי דרום אמריקה,
כוח פשיטה גרמני קטן מסר
התבוסה הראשונה של הצי המלכותי במאות שנים.
הנקמה הייתה מהירה,
והפושטים נתפסו ושקע מול איי פוקלנד.
האירוע שטלטל את הבריטים הכי עמוק
הייתה ההתקפה הגרמנית על סקארבורו, הארטלפול, וויטבי,
ב-16 בדצמבר 1914.
למרות הצי המלכותי ידע על הפשיטה הממשמשת ובאה,
אדמירל פרנץ פון היפר הצליח להוביל את כוחו
לעלות להתקפה שלהם.
בערך בשעה 8:10, בבוקר ה-16 בדצמבר,
התותחים שחררו את ההפצצה שלהם.
עד שזה נגמר, המתקפה הותירה 137 אזרחים למותם
ועוד 592 פצועים.
כדי להחמיר את המצב, היפר הצליח לחמוק,
למרות שספינותיו ניזוקו
באש ארטילרית משתי סוללות חוף.
ציבור בריטי זועם כעת דרש פעולה נחרצת.
בינתיים, בצרפת, בעלות הברית פתחו במתקפה הראשונה שלהן
מאז ההתחלה של מלחמת תעלות בסתיו.
קווי התעלה התייצב פחות או יותר,
אבל ז'ופר, המפקד העליון הצרפתי, רצה לנצח במלחמה במהירות.
המתקפה הייתה אמורה לצאת לדרך נגד כל הקו
מנייופורט בבלגיה לורדן,
ברחבי הארטואה ואזורי שמפניה.
במקרה, מתקפת החורף היה מכוון בעיקר
נגד הבולט הגרמני בסאונה,
אשר בלט לתוך מרכז צרפת,
ובולט קטן יותר שהיה קיים דרומה יותר בסן מיחיאל.
התוכנית של ג'ופר הייתה לתקוף הארמיה השלישית של הגרמנית
עם כוח עליון מספרי
על ה-Saône בולט בקצוות הצפוניים והדרומיים שלו.
פיגוע נוסף בארדנים היה אמור להיות מושק
במטרה לחתוך קו הנסיגה של הגרמנים.
סדרה של התקפות קטנות יותר החל ב-10 בדצמבר,
ואחריו קרבות כבדים יותר ב-20.
למרות היותו בכמות גדולה יותר,
הקווים הגרמניים התבססו ביעילות.
שוב הם הפגינו עליונותה של לוחמה הגנתית
על המצב הנוכחי של לוחמה התקפית.
התקפות חי"ר על פני שטח פתוח נכשל שוב ושוב
בפנים של עמדות מקלע מבוצרות.
מפקדי בעלות הברית השתכנעו שחיל הרגלים יכול לנצח,
במיוחד כפי שהם האמינו כי המתקפה המזרחית
נגד הרוסים משך גדודים מצרפת.
לחיילים החוסים בתעלות שלהם, אסטרטגיות גדולות כאלה לא אמרו הרבה.
כשהתקרב חג המולד, המבצרים שלהם הפכו הביתה.
האופטימיות הסוערת של אוגוסט,
כשכולם האמינו הכל ייגמר עד חג המולד,
הוחלפה בהבנה עגומה
שהמלחמה הייתה צפויה להחזיק מעמד הרבה יותר זמן.
ביום חג המולד, חיילים משני הצדדים עזבו את השוחות שלהם
ונפגשו בשטח הפקר להחליף סיגריות ורצון טוב.
זה היה משהו שחיילים במשך מאות שנים עשה,
אבל הפעם זה הוסיף חריפות לאור הקטל חסר התקדים
נחווה על ידי שני הצדדים.
אמנם קצינים בכירים ניסה להפסיק אחווה כזו,
הפסקת חג המולד, כפי שנודע, נמשך כל היום בחלק מהמגזרים,
ואפילו יותר אצל אחרים.
כשהחגיגות נגמרו,
הכוחות חזרו לתעלות שלהם לחדש את המלחמה.
רבים ודאי קיוו שאולי הם יהיו בבית עד חג המולד הבא.