Tko bi mogao vjerovati, gledajući život u Francuskoj 1914.
da je zemlja, zajedno sa cijelom Europom,
spremao se pogoditi jedan od najvećih strašne tragedije u povijesti?
Istina je da Alsace-Lorraine bila još uvijek nezacijeljena rana,
i da je bilo ljute mržnje od Nijemaca,
još poznat pogrdnim imenom Le Boche.
Međutim, nitko nije razmišljao da je rat bio moguć.
Bio je mir gotovo 45 godina.
Bilo je vrijeme francusko-ruskog saveza,
i Entente Cordiale zamijenio staro rivalstvo s Britanijom.
Međutim, opasnost je postojala.
Europski mir bio je oružani mir.
Njemačka cara Wilhelma II želio mjesto na suncu.
Pariška publika ispunio Avenue du Bois.
Paris je plesala u prekrasnom ljetu 1914.
a onda je iskra sve zapalila.
Godine 1914. Europa je krenula o katastrofalnom ratu
koji bi na kraju progutao borce sa svih pet kontinenata.
Bio je to globalni rat borio se na kopnu, moru i u zraku,
polažući pravo na četiri carstva i preko 10 milijuna života.
Mnogo više života je uništeno posljedicama rata.
Napustio je Europu, nekoć kulturno središte svijeta,
tako duboko podijeljen političkom ogorčenošću i rasnom mržnjom
da je drugi svjetski rat bio neizbježan.
Tragedija je taj Prvi svjetski rat uopće se nije trebalo dogoditi,
ali za malo više razboritosti i zajedničke dobre volje.
Mnogo toga je ujedinilo Europu U vrućem ljetu 1914.
Velik dio kulture kontinenta a društvo su bile zajedničke institucije.
Njezine su kraljevske kuće bile povezane krvlju ili brakom.
Njemački car Wilhelm II bio je nećak britanskog Edwarda VII
i rođak ruskog cara Nikole.
Na sprovodu Edwarda VII.
ne manje od sedam okrunjenih šefovi država pratili su njegov lijes.
Kraljevske glave imale su počasne položaje u međusobnim oružanim snagama.
Na primjer, ovdje je novookrunjeni George V
i car Nikola, obučeni u njemačke uniforme.
Međutim, postoje i mnoge tinjajuće napetosti.
Brz uspon ujedinjene Njemačke u svjetskom poretku industrijskih nacija
bio poseban izvor napetosti.
Francuska je bila posebno neumoljiva.
Još uvijek je gajila duboku ogorčenost
nakon njenog ponižavajućeg poraza od strane Pruske 1871
i gubitak teritorija u Alsaceu i Lorraineu.
Veliki saveznik Francuske, Rusija,
također bio sve više uznemiren usponom Njemačke,
jer je prijetio njezinoj dominaciji u srednjoj i istočnoj Europi.
Britanija je, s druge strane, ostala po strani od problema svojih europskih susjeda,
uživajući u sigurnosti i prestižu
koja je došla s njezinim carstvom i Commonwealtha.
Međutim, Britanija je bila uznemirena rastućim njemačkim militarizmom.
Njemačka je htjela mjesto na vrhu tablice naroda
te je bio spreman upotrijebiti silu oružja utvrditi svoje vjerodajnice.
Iako većina Njemačke nema izlaz na more,
Kaiser je bio duboko zavidan britanske kraljevske mornarice.
Čvrsto je odlučio imati flotu konkurirati Kraljevskoj mornarici.
U Admiralu von Tirpitzu, imao je oduševljenog pristašu
koji je krenuo pretvarajući Kaiserov san u stvarnost,
na veliko zaprepaštenje Britanije.
Godine 1905.
HMS Dreadnought je izgrađen i pokrenut za četiri mjeseca.
Ova nova klasa bojnog broda predstavljao ogroman korak naprijed,
dajući Kraljevsku mornaricu značajna prednost,
iako je koštala preko 3 milijuna funti za izgradnju.
Njezino lansiranje dovelo je do utrke u naoružanju kako su svjetske mornarice shvatile
dreadnought predstavljao budućnost morske moći.
Britanija je bila odlučna kako bi održala svoju pomorsku nadmoć
kao što su Nijemci trebali pokušati to parirati.
Nova klasa superdreadnoughta pojavio se 1913.
Kraljica Elizabeta je imala topove od 15 inča, najveći na svijetu,
koji bi mogao isporučiti jednu bočnu stranu od 15 000 funti.
Bila je i relativno brza,
kao što je bila prvi bojni brod koristiti kotlove na lož ulje.
Njezina prisutnost također povećao tempo utrke u naoružanju,
kao što je sada htjela svaka druga mornarica jedan od ovih super drednota,
ali vrijeme je istjecalo.
Napetosti u Europi također su bili izoštreni znanjem
potencijalnih ili zamišljenih neprijatelja koji je pripremio detaljne ratne planove.
Ovi zamršeni planovi malo toga prepušteno slučaju
i uključivao je krute rasporede kretanja trupa
i pažljivo pripremljene liste ciljeva.
Ključni za planiranje kretanja trupa bile su europske ceste i kopnene mreže.
U francusko-pruskom ratu,
Prusi su se mobilizirali brzo i učinkovito,
koristeći željezničke mreže za brz transport snaga
tamo gdje su bili potrebni,
dok su francuski vlakovi mirovali, zarobljeni u zastoju u svojim terminalima.
Uvjerljivo, najkontroverzniji plan bio je njemački Schlieffenov plan.
Plan je bio pripremljen Alfred von Schlieffen,
koji je bio načelnik njemačkog Velikog generalštaba
iz 1891. godine.
Plan, objavljen 1905.
bio začet u pozadini okruženja,
s Francuskom na zapadu a Rusija na istoku.
Raspored plana, do najsitnijih detalja,
mobilizacija 1 milijuna ljudi koji će poraziti Francusku za 42 dana
prije nego što krene na istok poraziti Ruse.
Pretpostavljalo se da Rusija trebalo bi ovoliko dugo da se mobilizira
zbog same prostranosti zemlje.
Ključno za uspješan ishod plana
bio je zamahujući napad doći sa zapada Pariza,
dok su glavne snage poplavile preko belgijske i luksemburške granice
sjeveroistočno od francuske prijestolnice.
Plan, uza sve svoje detalje, bila manjkava u dva razloga.
Prvo, najbrži i najlakši put u Pariz je bio sa sjevera,
što je značilo prolazak kroz neutralnu Belgiju,
gdje utvrde bile relativno lagane.
Drugo, pretpostavio je Schlieffen da bi britansko sudjelovanje bilo minimalno,
ograničeno na zaštitu priključci kanala u najboljem slučaju.
Belgijska neutralnost trebalo biti zajamčeno
međunarodnim ugovorom potpisan 1839. od strane Britanije i Njemačke,
između ostalih.
U godinama koje su prethodile ratu,
Schlieffenovi nasljednici petljao s programom.
Kad je došlo do rata u kolovozu 1914.
Nijemci nisu uspjeli da se drže svog glavnog plana.
Kobno, nisu uspjeli poslušati Schlieffenove predsmrtne riječi:
"Držite desno krilo jakim."
Rezultat je bio taj unatoč početnom uspjehu,
nisu mogli kapitalizirati svoje dobitke.
Dakle, Nijemci su bili dužni zauzeti obrambeni stav
do proljeća 1918.
Poznavanje Schlieffenovog plana postojanja i nekih njegovih sadržaja
bio alarmantan za Francuze i samo potaknuo njihovu paranoju.
Smišljen je niz ratnih planova, kulminirajući u Planu 17,
dovršen u ljeto 1914.
Glavni cilj Francuske bio je ponovno zauzimanje Alsacea i Lorrainea.
Francuski planeri vjerovali su da sam napadački duh
mogao pobijediti dan.
Dakle, montažom nepopustljiv napad u Alzasu,
nadali su se da će pobijediti Nijemce,
tjerajući ih da povuku rezerve sa svojih drugih frontova.
Ono što Plan 17 nije uspio prepoznati
jesu li to francuske snage bilo bi masovno udaljeno od udarca
mjesta gdje je njemački napad trebao doći.
Francuzima nije moglo biti gore ili bolje za Nijemce.
Francuska i Njemačka, kao i sve glavne zaraćene strane,
imao velike stajaće vojske kao rezultat vojnog roka.
Prisutnost tolikih vojski,
zajedno s Jugom odbijanje ratnih planova,
samo dodano atmosferi nestabilnosti.
Nakon izdavanja zapovijedi za mobilizaciju,
preko 3 milijuna muškaraca bilo bi u pokretu samo u ove dvije zemlje.
Bilo je to uobičajeno vjerovanje među vojnim i političkim vođama,
pa čak i široj javnosti,
da vozni redovi koja je pokretala vlakove i vojske,
predstavljao stroj koji, kada se jednom pokrene,
nije se moglo zaustaviti.
Dakle, naredba za mobilizaciju postao sinonim za objavu rata,
nego njegov prethodnik.
Britanija, s druge strane, nije imao vojnu obavezu
a oslanjao se na regularnu vojsku od 150.000 ljudi.
Po izbijanju rata,
ove ekspedicione snage je trebalo transportirati
do francuske granice s Belgijom,
proces koji bi potrajao nekih 21 dan nakon mobilizacije.
S toliko nestabilnosti u regiji, bilo je samo pitanje vremena
prije nečega izazvao europski rat.
U to vrijeme se pretpostavljalo da će rat trajati samo nekoliko tjedana
ili eventualno mjeseci.
Nitko nije predvidio četiri godine klanja koji je predstoji.
Iskra koja je zapalila Prvi svjetski rat otpušten je u nedjelju 28.6.1914.
Nasljednik Austro-Ugarske, nadvojvoda Franjo Ferdinand,
i njegova žena Sophie bili u posjeti Sarajevu,
srbijanska prijestolnica.
Gavrilo Princip, član srpske nacionalističke grupe,
bio predstavljen s neočekivanom prilikom
skrenuti pozornost na njihov uzrok.
Dok se vozač okretao automobil carskog para okolo
nakon krivog skretanja,
Princip je izvukao pištolj i opalio dva puta, ubivši Franza Ferdinanda i njegovu ženu.
Da je Austrija odmah poduzela mjere,
ostatak Europe vjerojatno bi suosjećao.
Umjesto toga, bilo je prijelaza u Beču do četiri tjedna kasnije,
kada je postavljen nemogući ultimatum
čak i njemačka kancelarka, Theobald von Bethmann Hollweg,
misao je bila prestroga.
Kao odgovor, Rusija se počela mobilizirati njezine snage kao potpora svom srpskom savezniku.
Njemačka, koja je uvjerila svog austrijskog saveznika
da je njihova podrška bila nepokolebljiva, također se počeo mobilizirati.
Za dobru mjeru, zahtijevala je da Francuska ostane neutralna
i, kao čin dobre vjere, predati tvrđave na međusobnoj granici.
Francuska nije mogla prihvatiti i također proglasio punu mobilizaciju
kasno poslijepodne 31. srpnja.
U ponedjeljak 03.08. Njemačka je objavila rat Francuskoj.
Istovremeno, Belgijci su odbili njemački zahtjev
za prolazak kroz njihovu zemlju.
u Britaniji, bio je blagdan u kolovozu.
Mnogi ljudi su otišli na odmor,
nesvjestan katastrofe koji se počeo odvijati.
U utorak, 4. njemačka je vojska prešla u Belgiju
kao Schlieffenov plan stavljeno u pogon.
Britanija je zahtijevala trenutačno povlačenje, ali je ignorirano.
Kancelar Bethmann Hollweg odbacio britanski sporazum s Belgijom
kao samo komadić papira.
u ponoć, Britanija je objavila rat Njemačkoj.
Francuska je mobilizirala preko 1,7 milijuna ljudi, organiziran u pet vojski,
i prevezli ih do svoje sjeveroistočne granice.
Njemačka je prevezla 1,5 milijuna ljudi, organizirana u sedam vojski
do francuske i belgijske granice.
Još 200.000 poslani su u Istočnu Prusku
za obranu od ruskog napada.
Rusi, nespremni čekati da se njihove ogromne vojske mobiliziraju,
počeo napredovati u Istočnu Prusku sa dvije vojske, svaka sa 300.000 ljudi.
Britanci su kasnili, ali kako je njena vojska bila mnogo manja,
nije trajalo tako dugo.
Britanske ekspedicione snage, ili BEF, koji je plovio u Francusku
sastojao od dva armijska korpusa i konjička divizija,
ukupno 150.000 ljudi.
BEF je trebao zauzeti položaje uz kanal Mons-Condee
samo unutar Belgije.
Nakon toga uslijedila je kratka stanka pet do deset dana,
dok su zalihe donesene a trupe detrained
i marširao pješice na svoje startne pozicije.
Napredovanje Nijemaca već kasnio s rasporedom
zbog žustre obrane podignuta od malene belgijske vojske,
200 000 muškaraca.
Nijemci su morali odgajati ogromne haubice
lupati belgijske utvrde uz neku značajnu cijenu života.
Posljedice morati promijeniti raspored,
posebno na najvažnijem desnom krilu,
imalo bi ozbiljne posljedice u tjednima koji su uslijedili.
Glavna kampanja rata započelo bitkom na granicama.
Francuzi su pokrenuli pet napada pod zapovjedništvom Josepha Joffrea.
Deset dana tijekom kojih su bitke borili su se pokazali skupim.
Ubijeno je preko 300.000 francuskih vojnika.
Bitke kod Mulhousea, Lorraine, Ardeni, Charleroi,
i Mons su porinuti više-manje istovremeno
i označio sudar oba francuska plana 17
i njemački Schlieffenov plan.
Sa razgrnutim bojama i svirkom bendova, Francuzi su pokrenuli prve napade,
s napredovanjem pješaštva s učvršćenim bajunetama.
Početni napad u Mulhouseu bio uspješan,
kao što su bili prvi napadi u Lorraineu,
ali Nijemci su se jednostavno povlačili namamiti francusko pješaštvo u zamke
gdje bi ih se moglo raznijeti mitraljezima i teškim topništvom.
U svom protunapadu, Nijemci su uspjeli
u vožnji Francuza nazad na početne pozicije,
već francuski izviđački zrakoplov uočio njemačko nagomilavanje
i tako pripremili adekvatnu obranu.
Kada su Nijemci napali 24. kolovoza god.
nisu bili u stanju ostvariti značajne dobitke.
Unatoč višestrukim pokušajima, francuska linija je održana,
što dovodi do zastoja i rovovskog rata.
U isto vrijeme dok su Nijemci montirali njihova protuofenziva u Lorraineu,
također su montirali veliki napad u Ardenima,
teren guste šume koja se proteže uz francusko-belgijsku granicu.
Francuzi su očekivali susret s tako velikom njemačkom silom
kada je započela napad 21. kolovoza,
ali francuski ofenzivni duh nije bio dorastao
protiv dobro postavljenih strojnice i topništvo.
U roku od dva dana, francuska vojska je bila u punom begu,
samo zaustavljanje Nijemaca u Sedanu i Verdunu.
U međuvremenu, u Charleroiu,
Nijemci su im nanijeli prvi poraz o francuskoj Petoj armiji,
kojom je zapovijedao general Lanrezac.
Lanrezac je predvidio njemačko jačanje u Belgiji,
ali je bio spriječen od širenja svoje vojske na sjever do Joffrea,
njegov vrhovni zapovjednik.
Do vremena Joffre je popustio 20. kolovoza,
njemačke Druge armije približavao se Nemoursu.
Iako Lanrezac htio odustati od napada
do britanskih ekspedicijskih snaga bio na poziciji,
Nijemci su već bili osigurali dva mostobrana preko rijeke Somme.
Uslijedila su dva dana teških borbi, pri čemu su Francuzi imali teške gubitke.
Na zapadu se linija srušila,
izlažući desno krilo britanskih ekspedicijskih snaga
kod mons.
S vijestima o francuskom povlačenju iz Ardena,
Lanrezac je bio prisiljen narediti opće povlačenje njegovih snaga.
Pri tome, vjerojatno je spasio francusku vojsku
od potpunog uništenja.
Međutim, Joffre ga je odlučio napraviti žrtveni jarac za francuske neuspjehe
i za neuspjeh Plana 17.
U Monsu Britanci i Nijemci vodili svoju prvu bitku,
s početkom 23. kolovoza.
Nijemci nisu očekivali naići na BEF,
pod zapovjedništvom Sir Johna Frencha,
kao što se nastojalo povezati s Petom armijom generala Lanrezca
u Charleroiu.
Sir John French imao je dva pješačka korpusa
raspoređeni na frontu od 40 kilometara istočno i zapadno od Monsa,
s kanalom ispred sebe.
Njihovo istočno krilo gotovo je dosegnuto francuska peta armija u povlačenju,
ali Sir John French nije predvidio susret s njemačkom Prvom armijom
dok je progonila Francuze u povlačenju, a svakako ne u snazi.
Nijemci su brojčano nadmašili Britance dva prema jedan u pješaštvu i topovima,
ali njihovi početni napadi pokazalo se katastrofalnim.
Britanski pješak bio je opremljen s Lee-Enfield puškom napunjenom šaržerom,
i bio je obučen za paljbu 15 krugova u minuti točno.
Kao rezultat toga, Nijemci su sasječeni u gomilama.
Doista, mnogi su prijavili Britance Čini se da imaju mnogo strojnica.
Takva je bila brzina i preciznost njihove vatre.
Britanski gubici također su bili visoki, oko 1600.
Shvativši da je BEF Lanrezac ga nije htio zamijeniti,
Francuzi su naredili povlačenje.
Nijemci su odlučili ne krenuti u potjeru pošto su uzeli mnogo žrtava.
Međutim, Veliko povlačenje je počelo.
Trebale bi britanska i francuska vojska do same periferije Pariza.
26. kolovoza god. dva korpusa pod generalom Smith-Dorrienom
bili prisiljeni okrenuti se i sukobiti se s neprijateljem kod Le Cateaua.
Iscrpljeni svojim danima stalnog marširanja i borbe
i vjerojatno će doći pod ionako težak napad,
Smith-Dorrien je odlučio
imali bi bolje šanse pravljenja borbenog stajališta.
Opet, neobično nazvane mušketarske vještine
britanskog pješaka došao do izražaja.
Njemačko napredovanje bilo je dovoljno usporeno
omogućiti Britancima organizirati još jedno povlačenje,
ali cijena je bila visoka.
Gotovo 8000 britanskih vojnika postali žrtve.
Njihova žrtva ipak nije bila uzaludna,
za napredovanje Nijemaca prema Parizu bio odgođen.
Bilo je istočno od grada, na Marni,
da su iscrpljene savezničke vojske uspjeli pokrenuti novu ofenzivu.
Počevši od 6. rujna
francuske šeste armije napadnuto na desno krilo Nijemaca.
Okrenuvši se u susret napadu, otvorio se jaz širok 30 milja,
što su saveznici brzo iskoristili.
U očajničkoj borbi,
6.000 francuskih rezervnih vojnika prevezeni su trajektom iz Pariza
u nizu taksija.
Bilo je dovoljno da spasi dan,
a jaz se dodatno proširio iznenadnim napadom
pokrenula francuska Peta armija 8. rujna.
Strahujući od savezničkog proboja,
načelnik njemačkog stožera, Helmuth von Moltke, naredio je povlačenje.
Povukli su se 40 milja
na dobro pripremljenu obranu na rijeci Aisne.
Ostali bi tamo za sljedeće četiri godine.
Bitka na Marni bio strateški uspjeh
za Francuze i Britance,
kao što su uspjeli u odbacivanju njemačke ofenzive
i vraćanje dijela teritorija izgubljen u tjednima prije.
To je učinkovito okončalo sve nade Nijemci su možda imali
dovođenja rata na Zapadnoj fronti do ranog zatvaranja.
Bio je to i kraj rata pokreta
koji je karakterizirao dosadašnji sukob.
Od sada su se dvije strane nagodile
u sve više poznati obrazac rovovskog rata.
Nijemci, ukopan u dobro pripremljenu obranu,
morali bi biti pomaknuti savezničkim napadima.
Cijena je bila visoka.
Francuzi su pretrpjeli oko 250.000 gubitaka.
Nijemci, sličan iznos.
BEF je patio još 12 733 žrtve.
U međuvremenu, na Istočnom frontu, Nijemcima je rat išao dobro.
Početkom kolovoza god.
dvije ruske vojske izvršio invaziju na Istočnu Prusku.
Druga armija generala Samsonova napredovala s jugoistoka,
i Prva armija generala Rennenkampfa napredovali sa sjeveroistoka.
Plan je bio za Prvu armiju sukobiti se s njemačkom Osmom armijom
pod generalom Prittwitzem u frontalnom napadu,
dok je vojska Samsonova zahvatio Nijemce sa stražnje strane.
U početku je kampanja dobro prošla, ali Rennenkampf je mrzio Samsonova,
i njegova je osveta trebala rezultirati u katastrofalnom porazu
za Ruse u Tannenbergu.
Nijemci, svjesni trvenja između dva zapovjednika,
presretnute nekodirane poruke između dvije vojske
i tako su mogli postaviti zamku za nesvjesnog Samsonova.
U akciji koja je uslijedila, oko 95 000 Rusa je zarobljeno
i 30 000 ubijenih.
Samo 10.000 Rusa uspjelo je pobjeći.
Samsonov se ustrijelio
nego se suočiti sa sramotom prijavljivanja katastrofe.
Tannenberg je stekao reputaciju dvojice njemačkih generala
koji bi igrali središnje uloge u budućnosti rata,
Paul von Hindenburg i Erich Ludendorff.
Bitke prvog mjeseca rata je uzeo danak
na malene britanske ekspedicione snage.
Lordu Kitcheneru to je bilo sigurno trajati najmanje tri godine
i ne završi do Božića, kao što je bilo popularno mišljenje.
Vlada je odbila omogućiti služenje vojnog roka,
pa je Kitchener odlučio kapitalizirati na masovnom patriotskom žaru
koji je preplavio zemlju pri izbijanju rata.
Prvotno je pozvao na 100.000 dobrovoljaca
pomoću jednog od najpoznatijih reklamni plakati svih vremena.
Muškarci su preplavili urede za zapošljavanje, a Kitchener je spustio granicu od 100.000.
Do kraja 1914. preko 1 milijun ljudi odazvao se njegovom pozivu.
Umjesto stvaranja novih pukovnija,
novi regruti jednostavno su apsorbirani u nove bojne.
Do kraja rata, neke pukovnije imale su preko 40 bataljuna.
Mnogi od ovih bataljona
podignute su od muškaraca sa zajedničkim interesima ili profesijama,
ili koji su došli iz istog mjesta ili grada.
Postali su univerzalno poznati kao Pals bataljoni.
Iako je politika držanja grupa muškaraca na okupu
možda odigrao svoju ulogu u održavanju morala,
visoke razine žrtava značilo da cijele zajednice
bili ogoljeni svojih muškaraca nakon rata.
Problem s Kitchenerovim novim armijama
opremanje, odjeća, i trenirati ih.
Većina redovnih časnika bio poslan u Francusku,
pa ponude pomoći od bivših vojnika rado su prihvaćeni,
iako neki njihovog znanja bilo je zastarjelo.
Ostali su časnici došli iz javnih škola, Časnički zbor za obuku.
Dobili su privremene provizije i bili su poznati među redovnim posjetiteljima,
prilično omalovažavajuće, kao privremena gospoda.
Nedostajalo je i pušaka,
pa su se morale izvesti rane vježbe koristeći drške za metle.
U Francuskoj se BEF borio s novim stilom ratovanja.
Rovovi su počeli ribati francusko selo
od švicarske granice do Sjevernog mora u Belgiji.
BEF je naučio, na primjer,
to kopanje rovova na prednjim padinama brda
olakšao ih je ciljanje od strane neprijateljskih topničkih osmatrača.
Tako su sada počeli kopati na poleđini padine.
Bilo je to u jesen
da je rat na zapadnoj fronti ponovno postao mobilan.
Svaka strana započela je seriju manevara koji idu prema sjeveru
u pokušaju da nadmaše drugoga.
Postala je poznata kao Utrka do mora, ali rezultat je bio daljnji zastoj.
BEF se našao u središtu
na drevnom belgijskom gradu od tkanine od Ypresa.
Neizgovorljiv većini britanskih Tommyja,
postao je univerzalno poznat kao Brisači.
To je ime postalo sinonim sa smrću i uništenjem
i poprište nekih od najgorih borbi na Zapadnoj fronti.
Okolica bila niska i močvarna,
a klima je bila mokra.
Zbog toga voda nije mogla otjecati
a rovovi se nisu mogli iskopati dovoljno duboko a da ne naiđe na više vode.
Tamo uzvisina bio okupiran od Nijemaca,
ostavljajući britanske položaje tako izloženima
da su se morali podići platneni paravani u pokušaju prikrivanja kretanja trupa.
U nemogućnosti da postigne bilo kakav napredak u Francuskoj,
Nijemci su odlučili pokušati i probiti BEF u Ypresu.
Britanci su znali da iza njih nije bilo rezervi,
i da ako se Nijemci probiju, vjerojatno bi mogli uzeti portove kanala
i prekinuti BEF-ovu komunikaciju s Britanijom.
Obje strane su bacale sve koji bi se mogli poštedjeti borbe.
Kao u Britaniji, došlo je do navale domoljubnog žara
u cijeloj Njemačkoj u trenutku izbijanja rata.
Sveučilišta su bila ispražnjena
kao tisuće mladih, ljudi idealisti požurili su se dobrovoljno prijaviti.
U Ypresu su umrli u tisućama, pokošen smrtonosnom britanskom puščanom vatrom
kako su napredovali u masovnim redovima, kao na paradi.
Postalo je poznato u Njemačkoj kao Der Kindermord bei Ypern,
ili Masakr djece u Ypresu.
Prva bitka kod Ypresa trajala je od sredine listopada do sredine studenog.
Stara britanska vojska umro u blatu Flandrije,
muškarci čije iskustvo jako bi nedostajao
u bitkama koje dolaze.
Poginulo je oko 25.000 britanskih vojnika a stradalo je i 50 000 Nijemaca.
Kaiser je naredio svojoj vojsci
hodati preko generala Frencha prezirna mala vojska.
Bilo je to ime koje se zadržalo.
Ubuduće biti Old Contemptible bio je izazivati ​​poštovanje.
Obje strane, iscrpljene i frustrirane
svojom nesposobnošću napraviti bilo kakav iskorak,
zastali lizati rane.
Neki su dobili nekoliko dana dopusta,
ali sada je bilo jasno da je rat ne bi bilo gotovo do Božića.
Na moru je također bio rat slabo napredujući.
Počeo je Prvi svjetski rat dijelom zbog pomorske utrke u naoružanju
između Britanije i Njemačke,
ali do kraja 1914. niti flote donio odlučujući rezultat.
u Coronelu, na obali Južne Amerike,
mala njemačka jurišna snaga dostavila je
prvi poraz Kraljevske mornarice u stoljećima.
Osveta je bila brza,
a pljačkaši su bili uhvaćeni i potonula kod Falklandskih otoka.
Događaj koji je najdublje potresao Britance
bio je njemački napad na Scarborough, Hartlepool i Whitby,
16. prosinca 1914.
Iako je Kraljevska mornarica znao za predstojeću raciju,
Admiral Franz von Hipper bio u stanju voditi svoju silu
da pokrenu svoj napad.
Oko 8:10 sati ujutro 16. prosinca,
topovi su oslobodili svoje bombardiranje.
Dok je završilo, u napadu je ubijeno 137 civila
i još 592 ranjena.
Da stvar bude gora, Hipper je uspio pobjeći,
iako su mu brodovi bili oštećeni
topničkom vatrom iz dvije obalne baterije.
Ogorčena britanska javnost sada zahtijevao odlučnu akciju.
U međuvremenu, u Francuskoj, saveznici su pokrenuli svoju prvu ofenzivu
od početka rovovskog rata u jesen.
Linije rova koliko-toliko stabilizirao,
ali Joffre, francuski vrhovni zapovjednik, želio brzo dobiti rat.
Trebalo je pokrenuti ofenzivu protiv cijele linije
od Nieuporta u Belgiji do Verduna,
u cijelom Artoisu i regije Champagne.
U slučaju, Zimska ofenziva bila uglavnom usmjerena
protiv njemačkog isturenog dijela kod Saône,
koja je izbočena u središnju Francusku,
i manji istaknuti dio koji je postojao južnije u Saint-Mihielu.
Joffreov plan je bio napad njemačke Treće armije
s brojčano nadmoćnom snagom
na izbočini Saône na njegovom sjevernom i južnom rubu.
Još jedan napad u Ardenima trebao biti pokrenut
s ciljem odsijecanja linija povlačenja Nijemaca.
Niz manjih napada započela je 10. prosinca,
nakon čega su 20. uslijedile žešće borbe.
Unatoč brojčanom nadmašenju,
njemačke linije bile učinkovito ukorijenjene.
Još jednom su pokazali nadmoć obrambenog ratovanja
nad tadašnjim stanjem ofenzivnog ratovanja.
Pješaštvo napada preko otvorenog terena više puta nije uspio
u lice utvrđenih mitraljeskih položaja.
Saveznički zapovjednici bili su uvjereni da bi pješaštvo moglo prevladati,
pogotovo kako su vjerovali da je istočna ofenziva
protiv Rusa odvlačio je bataljone iz Francuske.
Za vojnike koji su se sklonili u svoje rovove, takve velike strategije malo su značile.
Kako se Božić bližio, njihove se utvrde okrenule kući.
Vrtoglavi optimizam kolovoza,
kad su svi vjerovali sve bi bilo gotovo do Božića,
zamijenila je mračna spoznaja
da je rat vjerojatan da traje mnogo dulje.
Na Božić, vojnici s obje strane napustili su svoje rovove
i sreli na ničijoj zemlji razmijeniti cigarete i dobru volju.
Bilo je to nešto što vojnici kroz stoljeća učinio,
ali ovaj put, to je dodalo oštrinu s obzirom na neviđeni pokolj
doživjele obje strane.
Iako viši časnici pokušao zaustaviti takvo bratimljenje,
Božićno primirje, kako se saznalo, trajalo cijeli dan u nekim sektorima,
a kod drugih još duže.
Nakon završetka slavlja,
trupe su se vratile u svoje rovove obnoviti rat.
Mnogi su se sigurno tome nadali možda bili bi doma do sljedećeg Božića.