I 1931, byen Berlin
fik tildelt den lovende opgave at være vært for de olympiske sommerlege 1936.
Hvad ingen kunne have forudset
var det disse spil ville blive brugt som værktøj
for noget af den smarteste propaganda
af et af de mest tyranniske regimer verden nogensinde har set.
I begyndelsen af ​​1930'erne og før Hitler kom til magten,
verden var meget villig til at hjælpe med at prøve og omfavne Tyskland igen.
Tanken var, at OL ville bringe mennesker sammen.
Propaganda for nazisterne var ikke kun et styreinstrument.
Det var luften, de indåndede.
Det var styringsmediet.
Fra øjeblikket nazistpartiet overtog magten i Tyskland,
en systematisk forfølgelse af jøder fandt sted,
og der blev ikke gjort nogen undtagelse.
Forfølgelsen ville stoppe,
men kun i to ugers varighed af spillene,
mens verdens øjne fokuseret på Berlin.
Hvad sker der er det, der kaldes en olympisk pause,
hvor der bliver ryddet op i Berlin.
Anti-jødiske skilte blev fjernet,
alt blev gjort at skabe indtrykket
at dette var et gæstfrit miljø.
En sådan politik var ikke nødvendigvis som uforlignelig for mange af de besøgende
som delte de samme fordomme som nazisterne.
Den afroamerikanske atlet Jesse Owens ville lave OL-historie der.
Han ville vinde fire guldmedaljer
og blive den mest populære mand i Nazityskland dengang.
Tyskland gik vildt for amerikanerne og det gik særligt vildt for Owens.
Han blev beskrevet af næsten alle der så ham som smuk.
Hans form var fejlfri, lige så glat som Vestfløjen.
Det ville være første gang en værtsnation ville projicere sin politiske ideologi
og magt til verden.
Denne fantastiske propagandahandling ville blive efterlignet
ved alle efterfølgende OL.
Det var en operaproduktion, overdådig i skala.
Det opfandt det olympiske ritual for al fremtid.
De fem olympiske ringe holdes af klørne
af den tyske nazistiske ørn.
Aldrig kunne du have en mere åbenlyst symbolsk skildring
af tyskerne og nazisterne hold fast i den olympiske bevægelse.
De olympiske lege 1936 gav verden teater, festspil,
og spænding, alt sammen under hagekorset.
Dette var Hitlers OL.
Første Verdenskrig havde forladt Tyskland en hærget nation.
Det blev lukket ude af resten af ​​Europa
og dets økonomiske og den politiske situation var i stykker.
Folkene var knuste
og en hel generation af mænd reelt var blevet udslettet.
Tyskland i 1920'erne var i meget tumult.
Der var en revolution.
Der var slagsmål på gaden mellem venstre og højre.
Tyskland var ærlig talt i et rod.
Selvfølgelig var der et kæmpe beløb af krigserstatninger
som Tyskland skulle betale for, Versailles-traktaten,
og dette er fundamentalt forkrøblet den tyske økonomi.
Weimarrepublikken opererede uden et fuldt mandat fra folket.
Der var stor utilfredshed med den økonomiske situation.
Så selvfølgelig den store inflation og det sidste hammerslag,
som var Wall Street-krakket,
hvilket selvfølgelig skabte arbejdsløshed på omkring syv millioner i Tyskland.
Pludselig selv den mest forgyldte kantede værdipapirer
er praktisk talt værdiløse.
Børskrakket er kommet og den store depression er begyndt.
De arbejdsløses rækker voksede.
Der var lange køer til suppekøkkener.
Mange tyskere var fortvivlede over fremtiden.
Det var en meget svær periode.
Den anti-tyske stemning var udbredt i hele Europa
fra nedfaldet af Første Verdenskrig.
Dette kom til udtryk i forbuddet af tysk deltagelse
ved de olympiske lege 1924, som blev afholdt i Paris.
Manden, der havde den ultimative magt at sanktionere dette forbud
var Pierre de Coubertin,
grundlæggeren af den moderne olympiske bevægelse.
Det var hans idé i slutningen af ​​det 19. århundrede,
at skabe en genopblomstring af denne gamle idé om de olympiske lege.
De blev grundlagt på ideen
at de ville fostre international goodwill.
Indtil da er det eneste der kan lide det havde været Olympik, med et K, spil
oppe i Shropshire, et sted kaldet Much Wenlock.
Han var også meget stor fan af det engelske folkeskolesystem,
og han søgte den slags angelsakser en slags hvid måde at gøre tingene på
var den rigtige måde at nærme sig sport som en forbedring af sjælen.
Ånden ved at bringe mennesker sammen
var katalysatoren for Berlin vandt det olympiske bud.
Spillene blev tildelt Berlin i 1931.
De blev dog først præmieret til Berlin i 1912,
afholdes i 1914.
Selvom det på det tidspunkt føltes, som i det gamle Grækenland,
OL ville fortsætte trods det faktum, at lande er i krig.
Opfindelsen af ​​sennepsgas og så videre og så videre
sat betalt for denne idé om en civiliseret krig.
Der var en stor chance om at rehabilitere Tyskland
ind i nationernes fællesskab og civilisere det, tæmme det,
og give den noget at være glad for om efter alle årene med rædsel.
En af nøglefigurerne for at sikre de olympiske lege til Berlin
var en tysk sportsfunktionær, Dr. Theodor Lewald.
Han ville blive formand af organisationskomiteen for legene,
en stilling, der snart ville blive dramatisk kompromitteret.
Theodor Lewald var en søjle af det tyske idrætssamfund.
Han var en meget dygtig administrator, og han var kendt,
fordi går hele vejen tilbage til OL 1904 i Saint Louis,
han havde været repræsentant for Tyskland.
Han var en respekteret person i det internationale olympiske samfund.
Han er en enorm stærk figur i tysk sport,
og det er ham og hans protege, Carl Diem,
som har succes i lobbyisme for den olympiske bevægelse
at få OL til Berlin.
Han var medlem fra Den Internationale Olympiske Komité,
og de ønskede at give spillene tilbage, på en måde til Lewald,
og det er en grund hvorfor de valgte Berlin
som værtsby i 1931.
Lewald har dog et problem
der vil manifestere sig når Hitler kommer til magten,
og det er faktum at hans mormor var jøde.
Hans far var blevet en praktiserende kristen 110 år tidligere.
Åbenbart, han stammede fra Weimar-regimet,
men han var i en særlig uhyggelig position, fordi selvfølgelig
han var under et enormt pres fra nazisterne.
Lewald havde sikret OL for Weimar Tyskland.
Det Nationalsocialistiske Partis fremgang var pludselig.
Selvom mange tyskere støttede dem,
det nazistiske regime kapitaliserede på en nation, der virkede træt af politik.
I begyndelsen af ​​1930'ernes Tyskland,
Jeg tror, ​​det er det centrale spørgsmål var ikke så meget, at alle var nazister.
De fik aldrig flertal af stemmerne,
men at alle var ophørt at tro på demokrati.
Samfundet var splittet mellem højre og efterlod uden center mere.
Adolf Hitler blev udnævnt til kansler af Tyskland i januar 1933.
Han blev ikke valgt til embedet,
men han arbejdede hurtigt at påtage sig større beføjelser.
Bemyndigelsesloven er et centralt stykke lovgivning.
Det cementerer Hitlers magt ind i denne absolut dominerende stilling.
Hitler havde landet og med det OL.
Han så dog ikke kampene i et helt gunstigt lys,
og han ville kræve noget overtalelse for at kampene kan fortsætte.
De moderne olympiske lege,
baseret på ideen om, at de ville fostre international goodwill,
og dette handlede om som diametralt modsat
til de ultranationalistiske nazister som du kunne få.
Goebbels så det tydeligt lige fra starten.
Han var slet ikke i tvivl.
Du påpegede bare propagandapotentialet.
Goebbels og Hitler var på besøg på det olympiske stadion.
Goebbels var i stand til at vise ham
det her går at være en fantastisk arena at fejre.
Det vil bare gøre så meget for vores prestige.
Hitler så pludselig, i et glimt af klarhed,
hvad der rent faktisk kunne opnås for Tyskland,
for sit internationale ry, for sin projektion,
og dets diplomati hvis det faktisk var vært for OL.
Det var nazisterne og Tyskland i 1936 der så det for første gang.
OL i Berlin var blevet kapret.
Med Hitlers opbakning, OL, ligesom alle andre aspekter af det tyske liv,
ville være nazistisk.
Som verden så ud over dette regimes uretfærdigheder,
de olympiske værdier om venskab og respekt ville blive brugt
som en falsk facade for en skræmmende, uhyggelig og dødelig årsag.
Efter første verdenskrig,
Tyskland blev udstødt fra resten af ​​Europa,
men i 1931
den internationale olympiske komité nåede ud til et navn, Berlin,
som værtsnation til Sommerlegene 1936.
Tyskland, hvortil spillene blev skænket ville dog,
være meget anderledes end Tyskland det ville ende med at være vært for dem.
Engang Nazipartiet havde overtaget magten i marts 1933,
deres antisemitiske retorik blev sat i værk.
Alle jødiske forfatteres bøger bliver beordret brændt på de offentlige pladser.
Forfattere, videnskabsmænd, kunstnere er drevet fra Tyskland.
Kort efter Hitler tog magten,
Jøder begyndte at blive udelukket fra mange forskellige områder af det tyske liv,
og dette omfattede sport.
Med Nürnberg-lovene, som var 1935, Jøder blev ikke-borgere i Tyskland.
Det er så enkelt som det, men specifikt,
de forbød jødiske atleter fra alle sportsklubber
og tvang dem ind i den jødiske idrætsorganisation.
De kunne ikke længere dyrke sportstræning med ikke-jøder.
Hvis du ikke er arisk, du skal udelukkes fra sport.
Grotesk antisemitisme,
som flyver totalt i ideen om den olympiske bevægelse,
hvilket tyder på at alle sportsmænd og kvinder
skal have lige muligheder for at konkurrere.
Det gjorde jøderne i Tyskland tydeligvis ikke.
Mange tyske sportsfolk og kvinder på den tid var jøder,
og alle fandt, at deres professionelle og personlige liv blev påvirket
ved forfølgelsen af ​​nazisterne.
En af disse atleter var Margaret Lambert.
Hun blev født Gretel Bergman i 1914, i Laupheim, Sydtyskland.
Hun var en lovende ung atlet
og ville fortsætte at blive Tysklands førende højdespringer.
Der var smukt.
Alle kendte alle andre
og alle var venlige med alle andre.
Vi havde venner overalt.
Der var virkelig ingen forskel mellem jøder og ikke-jøder,
vi er alle venner.
Jeg elskede bare sport.
Jeg gjorde alt.
Mine forældre var lidt kede af det om min sportskarriere.
Jeg var en af ​​de få jødiske børn som havde et liv i sport.
18 år gammel, Margaret ville være vidne til det nazistiske parti,
overtager magten i Tyskland.
Da nazisterne kom ind, det var ikke sjovt, kan jeg fortælle dig.
Da jeg mødte mine venner, nej hej.
De gik forbi mig.
De kom til huset 11.00 om natten for at besøge os
fordi de ikke skulle at se os.
Vi blev udelukket med det samme.
Jeg havde venner, der var irske.
Jeg havde venner, der var jøder.
Jeg havde venner overalt, og lige pludselig,
de fik ikke lov at tale med os mere.
Vi var ovenpå i vores hus, og nedenunder,
danserne marcherede og synger om at dræbe jøderne.
Det var ikke særlig behageligt.
Da Margaret fandt sit liv ændret til ukendelighed,
OL dukkede op i horisonten.
Atletiske grupper og politiske partier i mange forskellige lande
begyndte at spørge om det ville være moralsk rigtigt
at konkurrere ved OL i et Tyskland under nazistisk styre.
Amerikas Forenede Stater var afgørende
i om spillene ville gå videre eller ej.
Hvis landet med de stærkeste,
hurtigste, mest succesrige atleter ikke ville vise,
så spillene ville ikke være værd at tage på.
Spillenes skæbne ville hvile på to mænds argumenter.
I USA,
du har en figur, der hedder Avery Brundage af den amerikanske olympiske komité.
Han ser meget i den nazistiske trosbekendelse
som han ser godt som at gifte sig ind i sine egne personlige filosofier
som selvstændig millionær i Chicago.
Et barn uden noget, der vendte sig til en olympisk atlet
og en millionær byggemagnat.
Brundage er ikke i den amerikanske olympiske komité.
Han er også medlem af AAU, det amerikanske atletikforbund.
Så beslutter han sig for at træde tilbage,
overdrager ledelsen til en mand kaldet dommer Jeremiah Mahoney,
der er lidenskabeligt anti-nazist.
Jeremiah T. Mahoney var en fyr fra New York Athletic Club,
og han var særlig bekymret ikke kun om jøderne,
men om den antikristne politik.
Han så problemet med forbløffende moralsk klarhed
at dette ville være at legitimere det mest forfærdelige tyranni.
I et forsøg på at overbevise U.S. at deltage,
Avery Brundage var inviteret til Berlin i 1934 på en undersøgelsesmission
at undersøge behandlingen af ​​jødiske atleter.
Det var meget stramt kontrolleret inspektion.
Hans formål var at se
hvis der var forskelsbehandling mod jødiske atleter
eller olympisk fair play var på plads.
Tyskerne trillede et par ud af meget bøjelige jødiske atleter
at sige alt det gik godt for dem.
Dette var fuldstændig nonsens.
Det Tredje Rige var fantastisk ved at lægge tæppet ud.
Rigsmarskal Göring var utroligt charmerende.
Hitler kunne fra tid til anden, lyt høfligt.
Brundage havde ikke lyst at komme tilbage til USA
og skabe eventuelle vanskeligheder for tyskerne.
Beslutningen blev truffet i december 1935.
Du havde disse brundageitter som sagde: "Tyskland er ikke så slemt."
Du havde også de fleste atleter, inklusive de afroamerikanske atleter,
der sagde: "Hvordan kan du spørge os ikke at tage til Tyskland"
"fordi om den måde, de behandler jøder på,
"når vi bliver behandlet, måden vi bliver behandlet her i USA?"
De havde en pointe.
Brundage havde succes,
og med inddragelsen af ​​Amerika, resten af ​​verden fulgte efter.
Spillene ville fortsætte,
og som det amerikanske hold ville forberede sig på at lave rejsen fra New York til Berlin,
Hitler og Goebbels forberedte sig
for at byde kloden velkommen til et liberalt Nazityskland.
Berlins parker og legepladser er fyldt med grupper af almindelige,
muntre mennesker som ikke viser tegn på utilfredshed
med det fascistiske diktatur der styrer deres liv.
Hvad sker der stort set under Goebbels ledelse
er det, man kalder en olympisk pause.
Anti-jødiske tegn blev fjernet fra alle gader
eller hvor som helst tæt på olympiske spillesteder.
Butikker skal udlejes til en meget billig pris
for at vise at der er en blomstrende økonomi.
Alle på bestemte gader i Berlin
er tvunget til at lægge på enten et hagekorsflag eller et olympisk flag.
Overalt er hvidkalket langs togstrækningerne,
fra linjer, der går gennem Tyskland til Berlin.
Alle de huse der er tilbage på togstrækningerne skal males om
for at vise, at alt er spændstigt og alt sammen meget rigt og ryddeligt.
Der var denne store oprydning af bygninger og mennesker.
Under den store oprydning i Tyskland,
verdens største atleter ville rejse til Berlin
og følger dem ville være en sulten presse,
håbefulde politikere og begejstrede tilskuere.
Den 15. juli var det amerikanske hold
sejl fra New York Harbor på S.S. Manhattan.
De efterlod en fanfare og jubel og ville blive mødt i Berlin med det samme.
Det var i høj grad de olympiske stormænd i første klasse
og atleterne i styring, men alle havde det åbenbart godt.
Det tog næsten ti dage at nå Berlin.
Du har disse super fit, unge,
og meget smukke mennesker sammen i ti dage.
Der var en vis skandale.
Vi ved, at Eleanor Holm var en af disse atleter, der skræmmende nok,
kunne bare ryge og drikke hele natten og så vinde guldmedaljer dagen efter.
Hun havde flirtet prangende
og indbydende med førsteklasses passagerer,
bliver frygtelig fuld
og ignorerer enhver advarsel og ethvert olympisk ideal.
Avery Brundage hadede det og slog hende ud af holdet.
Hvad der også er bemærkelsesværdigt
er, at de amerikanske olympiske atleter ikke var adskilt.
For første gang, du har mange hvide atleter,
især fra syd,
som faktisk aldrig har delt et måltid med en sort person før,
gået på samme toilet, eller delte den samme slags sovesal.
Hvad er meget interessant er, at der ikke var noget problem med det.
På deres vej til de olympiske lege i Berlin,
på U.S.S. Manhattan er de bedste amerikanske atleter.
På dækket, Glenn Cunningham og Jesse Owens forudse hård konkurrence
i denne største af alle sportsbegivenheder.
Det amerikanske hold var en samling af verdensklasse atleter.
Mange ville være favoritter til podieplaceringer.
En atlet, der hele verden ville være ivrig efter at se var Jesse Owens.
Mange troede, han ville fortsætte at vinde tre guldmedaljer,
men meget få tænkte det ville han overgå.
Jesse Owens blev født i landdistrikterne i Alabama i 1913.
Hans far var andelshaver.
Hans bedsteforældre havde været slaver.
Han kom fra de mest ydmyge begyndelse tænkelig.
Sikkert, folk var opmærksomme på Jesse Owens
hvor end folk løb og hoppede fordi han slog verdensrekorder.
Især blandt hans afroamerikanere,
han var et stort håb.
Sorte kunne ikke spille i de store baseball-ligaer.
Sorte kunne ikke spille i National Football League.
Der havde ikke været en sort sværvægtsmester siden 1915.
Derfor var han en, der især,
det afroamerikanske samfund satte mange af sine forhåbninger til.
Da atleterne begyndte at ankomme fra hele kloden,
det samme gjorde mange tilskuere.
Eric Brown var en 17-årig dreng på det tidspunkt, hvor hans far,
en tidligere flyvevåbenpilot,
modtaget en invitation fra Tyskland for tidligere kombattanter
at deltage i legene.
Eric og hans far tog beslutningen at se dette enestående skuespil.
Vi blev budt velkommen.
Jeg må sige begejstret.
Det var et fantastisk syn, fordi som ung mand, elskede jeg razzmatazz.
Det var på ingen måde en stille begivenhed.
Berlins scene var sat,
og de næste to uger ville være en festival af atletisk og sportslig dygtighed.
Under Hitlers opsyn,
tilskuere ville være vidne til mænd og kvinder præsterer hurtigere, højere,
og stærkere end nogensinde før.
Den avancerede teknologi at Tyskland havde udviklet sig
sørget for, at dette højdrama ville blive spillet ud til kloden.
Den 11. Olympiade var næsten i gang.
Boykotbevægelser var blevet til ingenting.
Et planlagt folke-OL,
skal afholdes i Barcelona som en protest til Berlin Games,
måtte aflyses på grund af udbruddet af den spanske borgerkrig.
I to uger, alle øjne ville være rettet mod Tyskland
som verdens største atleter og snesevis af begejstrede tilskuere
rejste til det olympiske stadion at deltage i åbningsceremonien.
Den olympiske ild var på vej til den sidste del af sin rejse
fra Olympia i Grækenland til Berlin.
Berlin Games,
Jeg synes på mange måder repræsentere begyndelsen af ​​de olympiske lege
som vi nu ser dem.
Fakkelrelæet blev opfundet til disse spil.
Det er opfundet af nazisterne,
men de giver indtryk at det er en gammel græsk ting
det skete altid.
Det viser elementet af fuldstændig fantasi og fantasi.
Præsentation af Grækenland er kimen til den germanske civilisation.
Det fungerer meget godt, ærligt talt.
Det er derfor, folk gør det stadig i dag.
Dog ironien om den olympiske fakkel er, at den er lavet af Krupp stål.
Det samme stål kommer til at gå sydpå om cirka fire år,
som tyske ståltanke lavet af Krupp invadere Balkan og Grækenland.
Det er på mange måder en omvendt profeti af, hvad der kommer til at ske.
Folkemængder stod langs gaderne af Berlin for at være vidne til Hitlers ankomst
og hans dramatiske indtog på stadion.
Optændingen af ​​den olympiske ild ville signalere begyndelsen af ​​spillene,
men denne optræden var kun én af mange højt koreograferede kulisser
som udgjorde åbningsceremonien.
Åbningsceremonien er den første olympiske åbningsceremoni
af moderne tid.
Jimmy var meget begejstret.
Vi stod ved siden af ​​tyskere
og jeg tror, ​​man må sige de var alle imponerede på forskellige måder.
Den 1. august
de sidste stafethold spurter ind i Berlin og ind på den 325 hektar store Reich Sports Field.
En overløbsskare på 105.000 mennesker stod opmærksomhed for det historiske øjeblik.
Det opfandt virkelig det olympiske ritual for al tid fremover.
Den er fuld af artilleriild.
Den er fuld af nazistiske flag og olympiske flag sat sammen.
Hagekors overalt.
Ja, de bærer hagekors rundt på arenaen
det gjorde et helt andet indtryk, faktisk.
Du har holdenes marcher, du har Hitlers store indtog,
og så til sidst, du har ankomsten af ​​den olympiske fakkel.
Nazisterne selvfølgelig forstod tavshedens magt
samt støjens kraft.
Den smidige atlet lader gennem stadion mellem trapperne,
og så stopper han pludselig før han tænder flammen.
Den pause er helt ekstraordinær.
De slap 20.000 duer op i luften.
Alt godt og godt indtil bang,
der er denne store store artilleri spærreild går ud på samme tid.
Nettoresultat, duer bliver bange,
skræmte duer gør, hvad skræmte duer gør.
Det amerikanske holds hoveder og hår stort set er stænket i guano.
Det er et meget komisk øjeblik,
og det viser det nedenunder alt det sofistikerede festspil,
tingene er ikke helt geniale.
Det er en helt enorm, øredøvende begivenhed,
og det hele handler om én mand, Adolf Hitler.
Han er i epicentret af disse spil ved ceremonien,
og det bliver han de næste to uger.
Det forbløffende var,
indser du med det samme at Hitler havde dette lod i hånden.
Efter euforien af åbningsceremonien,
konkurrencen ville endelig begynde.
Alligevel ville det være en konkurrence det ville blive savnet
af mange jødiske atleter.
Margaret Lambert havde formået at undslippe forfølgelsen
og flyttede til England i april 1933,
men blev beordret af Nazipartiet at flytte tilbage til Tyskland
i et forsøg på at fremhæve deres liberale holdning.
Afvisning ville bringe det i fare hendes families sikkerhed.
Modvilligt flyttede hun tilbage, og i en præ-olympisk konkurrence,
hun udlignede den tyske rekord at hoppe 1 meter 60 centimeter.
Kun to uger før kampens start,
Margaret blev frataget alle hendes præstationer
og fik at vide hun ville ikke deltage.
Der var kun to personer, i stedet for tre
fordi jeg skulle at være den tredje,
og de påstod, at jeg var såret og jeg kunne ikke konkurrere.
De ville ikke lade mig.
Jeg bandede hovedet af.
Jeg mener, jeg nåede aldrig til Berlin.
Jeg var i Laupheim og jeg var det store skud.
Nå, de fortalte mig det.
De sendte et officielt brev ud, "Undskyld du ikke nåede det"
"men du kan have en ståpladsbillet"
"hvilket jeg ikke accepterede."
Margarets afløser på det tyske hold var en atlet ved navn Dora Rankin,
som kun nåede at springe 1 meter 58 centimeter og sluttede på fjerdepladsen.
I 1939 efter klager fra andre atleter,
Det viste sig, at Dora arbejdede som tjener under navnet Hermann.
En undersøgelse blev iværksat og det blev fundet, at Rankin var en mand.
De olympiske lege er begyndt.
De bedste atleter i verden er kommet til Berlin.
Selvom det fremhæves af deres fravær,
forfølgelsen af jødiske atleter blev formørket
ved tilstedeværelsen af ​​Jesse Owens.
Da han trådte ind i arenaen, forventningen var til at tage og føle på.
Jeg så ham vinde alle sine fire begivenheder.
Titlen som verdens hurtigste mand, går til 100 meter olympisk mester.
Hvis han vandt 100 meter,
det ville næsten ligegyldigt hvad der skete i de andre.
Han klarede konkurrencen
og vandt guldmedaljen uden at skulle arbejde for hårdt for det.
200 meter stregen var en endnu nemmere konkurrence for Jesse.
Sølvvinderen, Mack Robinson fra USA var ikke tæt på.
Ingen kunne røre ham på 200 meter.
Owens gjorde en enorm indflydelse.
Majoren indså at denne ariske overlegenhed
var måske ikke helt, hvad det så ud til at være.
Med to guldmedaljer vundet, det tredje guld virkede som en ren formalitet.
Jesse ville dog løbe ind i vanskeligheder under heats af længdespringet,
hvis konklusion ville være starten af et usandsynligt venskab
som ville gå over i den olympiske historie.
Jesse var tæt på for at komme ud af konkurrencen.
Du får tre forsøg i den indledende runde,
og han havde misforstået de europæiske regler.
Han havde overskredet målet han havde begået fejl på sit andet forsøg.
Nu Jesse Owens,
hvem er verdensrekordholder i brede spring,
er det tæt på at være ude af konkurrencen,
og hans mest formidable modstander tager det på sig selv at give nogle råd.
Ifølge historien, Luz Long går hen til ham og siger:
"Tag dit håndklæde, læg det en halv fod tilbage, hop fra hvor dit håndklæde er,"
"og så vil du stadig kvalificere dig,"
"selvom du hopper to meter bag bestyrelsen."
Jesse gør dette, kvalificerer sig,
og så fortsætter at slå Luz Long i finalen.
Luz Long var meget skuffet, og ingen forlod det stadion.
og tænkte ikke er der andre som denne fyr.
Længdespringet sikrede Owens hans tredje guldmedalje.
Han havde vundet alle sine begivenheder med lethed.
En skæbnedrejning ville byde Jesse chancen for at konkurrere
til en fjerde guldmedalje.
Der var en vis angst omkring det amerikanske hold
hvem de skal vælge for deres 4 gange 100 meter stafet.
Jesse Owens og Ralph Metcalfe erstattede Sam Stoller og Marty Glickman.
Spekulationer fulgte om, hvorvidt tiltaget var antisemitisk,
da både Stoller og Glickman var jøder,
men faktum forblev at Owens og Metcalf
var de stærkeste atleter.
Stafetten vandt videre og satte ny verdensrekord.
Jesse Owens havde fire guldmedaljer.
Dette knuste på egen hånd Hitlers myte af arisk overherredømme.
En af de store historier alle kender fra min skoletid
sådan afviste Hitler Jesse Owens
og hvordan Jesse Owens stak to fingre op ad nazisterne
og deres raceteorier.
Dette er en enorm myte.
Hitler begyndte OL ryster ret mange hænder,
men blev rådet til, hvad han skulle gøre
er begrænset dette sandsynligvis kun for tyske atleter.
Det skulle enten være alle eller ingen.
Faktisk hævdede Owens altid at Hitler vinkede til ham.
Vi vil aldrig kende sandheden,
men det er det bestemt ikke rigtigt at han stormede ud.
Hitler havde ret til at løbe.
Han kunne ikke være der hele tiden, han måtte gå og gøre sit rene-aring
resten af ​​dagen.
De olympiske lege kunne ikke er gået bedre for Hitler.
På trods af Jesse Owens succes, Tyskland førte medaljetabellen.
Det var dog ikke kun tysk sport indsats, der blev fremvist.
De gav også muligheden for regimet
at vise deres ekspertise frem inden for teknologi og militaristisk satsning.
Tilskuerne blev betaget af kampene.
Ritualistisk ceremoni,
sammen med den største atletisk forfølgelse,
var så berusende at alle debatter om nazistisk undertrykkelse
blev et øjeblik glemt.
Det nazistiske regime udnyttet denne følelse
ved en konstant strøm af receptioner og gallaer
der kredsede om hovedattraktionen,
sørge for, at det ikke kun var Tysklands sportslige dygtighed udstillet,
men hele bredden af tysk virksomhed.
Selvom deltog af mange personer fra hele verden
repræsenterer det bredere politiske spektrum, disse begivenheder tiltrak mange fascister
ivrige efter at indtage sig selv med det tredje rige.
Det blev set af politikere, diplomater,
og statsmænd rundt om i verden for at komme sammen,
og nazisterne vidste det alt for godt.
Alle rigets angrende
holdt storslåede overdådige middage og ceremonier.
Rigsmarskal Göring toppede dem alle
med produktion af et komplet tivoli senere på aftenen.
Der er også mange links bliver lavet mellem fascister
såsom Oswald Mosley i form af sin kommende kone,
vil se Goebbels spørge for British Union of Fascists
at have mange penge.
Dette foregår under Berlin Games.
Når Jesse Owens vinder medaljer,
du har britiske fascister, der prøver at knytte forbindelser med tyskerne
på samme tid.
Alle mulige ting foregår i baggrunden.
Som det globale yderste højre blandede i den tyske fascismens smeltedigel,
Hitler og Goebbels sørget for verdenspressen
rapporterede, hvad der var planlagt.
Globale medier blev behandlet som VIP'er
og fik fri adgang til den banebrydende kommunikationsteknologi
som Tyskland havde udviklet.
Spillene var også emnet af den første direkte tv-udsendelse.
Selvom kvaliteten var lav,
dette ville diktere hvordan fremtidige OL ville blive forbrugt.
Indberetningen i Tyskland var fuldstændig kontrolleret.
Rapportering ud af Tyskland blev styret anderledes.
Hitler bestak internationalen journalistisk kadre
ved at behandle dem frygteligt godt
ved at bruge hvad berlinerne kaldet smørpropaganda
fordi der var mangel på smør, men de fik alt, hvad de havde brug for.
Spillene gav et rigtig godt tryk til nazisterne globalt.
De byggede seks enorme internationale sendere,
giver journalister utrolig stor adgang.
De så ikke koncentrationslejrene.
De hørte ikke fra folk, hvis forældre var blevet spærret inde for deres race.
De blev blændet af storheden af ceremonien, ritualet,
og den ydre pragt af selve det olympiske stadion.
Hvad Tyskland lavede annoncerede sig selv som en teknopolis,
den globale leder i teknologi i organisation,
varsleren om en ny form for effektiv menneskelig civilisation,
en slags prototype, og folk blev taget ind.
Teknologiske fremskridt betød nyhedsdækningen
at komme ud af Tyskland rejste hurtigt,
og handlingerne af den tyske jødiske fægter Helena Meyer
ville hurtigt brede sig og gøre den globale jødiske befolkning rasende.
Så kontroversiel var hendes handling
at dets motiv og betydning diskuteres stadig den dag i dag.
Hun var en stjernefægter, men fordi hendes far var jøde,
hun blev trommet ud af sin lokale fægteklub
og ikke lov til at konkurrere.
I Hitlers øjne ser hun den absolutte ud, atletisk, nordisk arisk forretning.
Meyer trænede nu i et andet land.
Hun var i Californien,
men hun blev kaldt tilbage til Tyskland af den implicitte trussel mod hendes familie.
Meyer blev slået af den ungarske fægter Ilona Elek,
og hun måtte nøjes med sølv.
Det ville være hendes handlinger på podiet
det ville cementere hendes plads i den olympiske historie.
Hun var på podiet med de andre medaljetagere,
og hun gav nazisten hilsen,
dog måske på en lidt tøvende måde.
Hun blev aldrig tilgivet af det jødiske samfund.
Jeg tror den egentlige forklaring
er, at hun var bange om hendes familie, stadig i Tyskland,
og lavede denne prangende gestus af regime-integration,
ofrer sine moralske skrupler til det formål på grund af terroren.
Afslutningsdagens ceremonier fundet den olympiske ild i utallige århundreder,
symbolet på international fred bliver slukket.
Tyskland førte medaljetabellen da kampene sluttede.
OL blev succesen af det nazistiske regime,
men det ville ikke tage lang tid for at tyranniet vender tilbage.
Kaptajn Wolfgang Forstner,
kommandanten for den olympiske landsby, var den første, der blev offer.
En strålende ung hærkaptajn og en rigtig god administrator.
Dog under arrangementerne
det blev opdaget at han til dels var jøde.
Det var ret tydeligt at han ikke kunne fortsætte
hans meteoriske stigning i den tyske hær.
Han var en af ​​disse mennesker hvem kan forestille sig
intet andet liv end udenfor hæren.
Forstner skød sig selv den 19. august 1936,
kun tre dage efter afslutningen af ​​OL.
Nazisterne selvfølgelig sagde, at dette var en bilulykke.
Det er de meget gode til.
De falske blomster og så videre.
De falske tårer.
Det er, hvad du gjorde som nazist.
Du havde et falsk ansigt.
For Margaret Lambert,
som alle jøderne i Tyskland, livet ville blive mere og mere uudholdeligt.
Jeg havde en ven, der boede ved siden af ​​mig, og hun spiste flere måltider i vores hus,
end i sit eget hus, og hun ville ikke snakke med mig mere.
år senere, Jeg ville møde hende uden for mit hus
og hun begyndte at tale med mig. Jeg sagde til hende,
"Ved du hvad, Maya? Du går ad helvede til."
Det var for mig frelse.
I 1937, Margaret lykkedes at emigrere til New York
og giftede sig med en tysk jødisk læge, Bruno Lambert.
Anerkendelse for hendes præstationer ville komme i 1999,
når stadion i Laupheim, hvorfra hun var blevet forbudt,
blev omdøbt efter hende.
Jeg forlod Tyskland, og jeg ville ikke vide noget.
De mennesker, jeg kæmpede med, jeg sagde,
"Gå ad helvede til."
Det var et hårdt liv, meget hårdt.
Jeg er dog en hård dame.
Ikke alle jødiske atleter,
var så heldige at kunne at finde tilflugt i andre lande.
Lilli Henoch var en jødisk kuglestøder og diskoskaster.
Hun blev i Tyskland gennem 1930'erne,
og blev i 1942 taget med sin mor til det tyskbesatte Letland
og interneret i en ghetto.
De var en af ​​mange jødiske atleter som var ofre for Holocaust,
og de blev taget ud af ghettoen på et bestemt tidspunkt,
og de blev dræbt i en masseskydeaktion
der var organiseret af SS.
Hvis du tilfældigvis var jøde,
du skulle dræbes som en del af den endelige løsning
til det jødiske spørgsmål.
Legene i den 11. Olympiade ville bringe diametralt modsatte skæbner
for både Jesse Owens og Avery Brundage.
I et mål om at udnytte lovede sponsoraftaler,
Owens blev strippet af hans amatøratletiske status af Brundage
selv før man træder tilbage på amerikansk jord.
Spillenes superstjerne vendte tilbage til U.S.A.
og nød en heltevelkomst,
men ingen af ​​sponsoraftalerne blev til hvad som helst,
som USAs egen diskrimination på det tidspunkt,
virkede blind til Owens bemærkelsesværdige præstation.
Han blev tvunget til at tjene til livets ophold
ved at benytte enhver beskæftigelsesmulighed der kom til ham.
Brundage derimod, vendte hjem med Kommissionen
til byggeriet af den tyske ambassade i Washington
og ville også fortsætte
at blive formand fra Den Internationale Olympiske Komité.
For Adolf Hitler,
der var ingen usikkerhed om OL's skæbne.
Det kan have taget Goebbels at overbevise ham om deres potentiale,
men da spillene var forbi, han var ikke i tvivl om deres betydning.
Hans planer for de efterfølgende spil var monumentale.
Hitler var utilfreds med omfanget og omfanget af Berlin stadion.
Den var ikke stor nok, det var ikke stort nok,
og det var ikke helt, hvad han ville.
Hans plan var at bygge et stadion der ville have plads til 400.000 mennesker.
Han havde en diskussion med sin yndlingsarkitekt, Albert Speer,
om dette.
Speer påpegede, at den slags stadion som Hitler havde i tankerne
ville ikke få lov efter olympiske regler.
Spordimensionerne var ikke korrekte.
De er ikke de rigtige Olympiske målinger, og Hitler siger,
"Bryg dig ikke om det fordi når vi styrer verden,"
"Vi vil være i stand til at regere OL og bestemme, hvad de nye målinger"
"kommer til at være."
OL var i gang at være tysk for evigt,
fordi det gik at være et tusindårigt rige.
Det gik at have et hegemoni over hele verden.
OL ville være for evigt efter tysk,
trods deres græske og faktisk engelsk og endda fransk faderskab.
Anden Verdenskrig stoppede enhver chance af tusind år med nazi-styret OL.
Dog den åbenlyse og aggressive taktik at blande sport og politik
synes at være vedtaget ved alle efterfølgende spil.
Styrende idrætsorganer såsom IOC og FIFA
gå meget langt for at insistere, sport er og bør altid være adskilt fra politik.
Ser dog på skuespillet og ceremoni af Hitlers OL,
det er tydeligt at se at dagens sportsbegivenheder
er deres direkte efterkommere.
På mange måder de nazistiske OL
er far til OL som vi har i dag.
De var de første virkelig moderne spil.
Indpakningen, organiseringen,
effektiviteten med det underliggende mål af projektionen af ​​nationalitet
og myterne om nationen.
Nå, det er blevet paradigmet lige siden.
Ikke overraskende, disse innovationer blev indarbejdet og fastholdt.
Hvis du var i Beijing i Fuglereden i 2008,
hvis du var i London i 2012,
og du havde været i Berlin i 1936, det hele ville virke meget genkendeligt.
Det er et køretøj til projektion af national herlighed.
Det er blevet, hvad Hitler havde til hensigt at være.
Det er hans OL.