През 1931 г. град Берлин
беше награден с благоприятната задача за домакинство на летните олимпийски игри през 1936 г.
Това, което никой не можеше да предвиди
това бяха тези игри ще се използва като инструмент
за някои от най-хилавата пропаганда
от един от най-тираничните режими светът някога е виждал.
До началото на 30-те години и преди Хитлер да дойде на власт,
светът беше много готов да помогне в опита и прегърнете Германия отново.
Идеята беше, че Олимпиадата ще обедини хората.
Пропаганда за нацистите не беше просто инструмент за управление.
Това беше въздухът, който дишаха.
Това беше средството за управление.
От момента нацистката партия пое властта в Германия,
системно преследване на евреите се състоя,
и не е направено изключение.
Преследването ще спре,
но само за двуседмичната продължителност на игрите,
докато очите на света фокусирани върху Берлин.
Какво става е това, което се нарича олимпийска пауза,
в който се почиства Берлин.
Антиеврейските знаци бяха премахнати,
всичко беше направено за създаване на впечатление
че това е гостоприемна среда.
Такава политика не беше непременно което е неподражаемо на много от посетителите
които споделяха същите предразсъдъци като нацистите.
Афроамериканският спортист Джеси Оуенс ще напише олимпийска история там.
Той ще спечели четири златни медала
и да стане най-популярният човек в нацистка Германия по това време.
Германия полудя за американците и това беше особено диво за Оуенс.
Той беше описан от почти всички които го виждаха красив.
Формата му беше безупречна, гладка като Западното крило.
За първи път ще бъде нация домакин ще проектира своята политическа идеология
и сила върху света.
Този зашеметяващ акт на пропаганда ще бъдат емулирани
от всички следващи олимпиади.
Беше оперна постановка, пищни по мащаб.
То е изобретило олимпийския ритуал за всички времена.
Петте олимпийски кръга държан от ноктите
на германския нацистки орел.
Никога не бихте могли да имате по-очевидно символично изобразяване
на германците и нацистите задръжте олимпийското движение.
Олимпийските игри през 1936 г даде на света театър, зрелище,
и вълнение, всички под знамето на свастиката.
Това беше олимпиадата на Хитлер.
Първата световна война напусна Германия опустошена нация.
Беше затворен от останалата част от Европа
и неговата икономическа и политическата ситуация беше на пух и прах.
Хората бяха разбити
и цяло поколение мъже на практика е бил унищожен.
Германия през 20-те години на ХХ век беше в много сътресения.
Имаше революция.
Имаше бой на улицата между ляво и дясно.
Германия беше в ужасна бъркотия, честно казано.
Разбира се, имаше огромна сума на военните репарации
че Германия беше накарана да плати, договорът от Версай,
и това фундаментално осакатено германската икономика.
Действа Ваймарската република без пълен мандат от народа.
Имаше много недоволство с икономическата ситуация.
След това, разбира се, голямата инфлация и последният удар с чук,
което беше крахът на Уолстрийт,
което, разбира се, създаде безработица от около седем милиона в Германия.
Изведнъж дори най-позлатените обезпечени ценни книжа
са практически безценни.
Крахът на фондовия пазар дойде и започна Голямата депресия.
Редиците на безработните нарастваха.
Имаше дълги опашки за обществени кухни.
Много германци бяха в отчаяние за бъдещето.
Беше много труден период.
Антигерманските настроения е бил широко разпространен в цяла Европа
от последиците от Първата световна война.
Това се прояви в забраната на немско участие
на олимпийските игри през 1924 г. които се проведоха в Париж.
Човекът, който имаше върховната власт да санкционира тази забрана
беше Пиер дьо Кубертен,
основателят на съвременното олимпийско движение.
Това е негова идея в края на 19 век,
да доведе до рецидив на тази стара идея за олимпийските игри.
Те са основани на идеята
които биха отгледали международна добра воля.
Дотогава единственото подобно нещо бяха игрите на Олимпик с К
горе в Шропшир, място, наречено Much Wenlock.
Той също беше много голям фен на системата на английското държавно училище,
и той търсеше този вид англосаксонски вид бял начин на правене на нещата
беше правилният начин да подходим към спорта като към подобряване на душата.
Духът на обединяване на хората
беше катализаторът за спечелването на кандидатурата на Берлин за Олимпийските игри.
Игрите са присъдени на Берлин през 1931 г.
Те обаче първо бяха наградени в Берлин през 1912 г.
да се проведе през 1914 г.
Въпреки че по това време се усещаше, както в древна Гърция,
Олимпиадата ще продължи въпреки фактът, че страните са във война.
Изобретяването на иприта и така нататък и така нататък
обърна внимание на тази идея за цивилизована война.
Имаше голям шанс за възстановяване на Германия
в общността на нациите и го цивилизова, опитоми,
и да му дадете нещо, за да бъде доволен за след всичките години на ужас.
Една от ключовите фигури за осигуряване на олимпийските игри в Берлин
беше германски спортен служител, Д-р Теодор Люалд.
Той щеше да стане председател на организационния комитет на игрите,
позиция, която скоро ще бъдете драматично компрометирани.
Теодор Люалд беше стълб на немската спортна общност.
Той беше много способен администратор, и той беше добре известен,
защото връщам целия път назад на Олимпиадата през 1904 г. в Сейнт Луис,
той е бил представител на Германия.
Той беше уважаван човек в международната олимпийска общност.
Той е изключително силна фигура в немския спорт,
и това е той и неговото протеже, Карл Дием,
които са успешни в лобирането на олимпийското движение
за да доведат Олимпиадата в Берлин.
Той беше член на Международния олимпийски комитет,
и искаха да върнат игрите, в известен смисъл, за Люалд,
и това е една от причините защо избраха Берлин
като град домакин през 1931 г.
Люалд обаче има проблем
което ще се прояви когато Хитлер дойде на власт,
и това е фактът че баба му по майчина линия е еврейка.
Баща му беше станал практикуващ християнин 110 години по-рано.
очевидно, той датира от Ваймарския режим,
но той беше в особено обидна позиция, защото, разбира се,
той беше под огромен натиск от нацистите.
Люалд беше осигурил Олимпиадата за Ваймар Германия.
Възходът на Националсоциалистическата партия беше внезапно.
Въпреки че много германци ги подкрепиха,
нацисткият режим капитализира върху нация, която изглеждаше уморена от политика.
В началото на 30-те години Германия,
Мисля, че ключовият въпрос не беше толкова, че всички бяха нацисти.
Те никога не са получавали мнозинство от гласовете,
но че всички са спрели да вярват в демокрацията.
Обществото беше разделено на десни и остана без център вече.
Адолф Хитлер е назначен за канцлер на Германия през януари 1933 г.
Не е избран на длъжност,
но той бързо проработи да придобие по-големи правомощия.
Законът за разрешаване е ключов законодателен акт.
Това циментира властта на Хитлер в тази абсолютно доминираща позиция.
Хитлер имаше страната а с това и олимпиадата.
Той обаче не гледаше игрите в напълно благоприятна светлина,
и щеше да има нужда от известно убеждаване за да продължат игрите.
Съвременните олимпийски игри,
основани на идеята, че те ще насърчават международна добра воля,
и това беше около като диаметрално противоположни
на ултранационалистическите нацисти както бихте могли да получите.
Гьобелс го видя ясно направо от самото начало.
Той изобщо не се съмняваше.
Ти само посочи пропаганден потенциал.
Гьобелс и Хитлер посетиха Олимпийския стадион.
Гьобелс успя да му покаже
това върви да бъде фантастична арена за празнуване.
Това ще направи толкова много за нашия престиж.
Хитлер изведнъж видя, в проблясък на яснота,
какво всъщност може да се постигне за Германия,
за своята международна репутация, за неговата проекция,
и нейната дипломация ако наистина беше домакин на Олимпиадата.
Това бяха нацистите и Германия през 1936 г който го видя за първи път.
Олимпийските игри в Берлин бяха отвлечени.
С подкрепата на Хитлер, Олимпиадата, като всеки друг аспект от германския живот,
би бил нацистки.
Както светът гледаше на несправедливостите на този режим,
олимпийските ценности на приятелството и уважението ще бъде използвано
като фалшива фасада за ужасяващо, зловеща и смъртоносна причина.
След Първата световна война,
Германия беше остракизирана от останалата част на Европа,
но през 1931 г.
международния олимпийски комитет достигна до име, Берлин,
като нация домакин за летните игри през 1936 г.
Германия, към която са игрите бяха дадени, обаче,
да бъде много различен от Германия това в крайна сметка ще ги хоства.
Някога нацистката партия пое властта през март 1933 г.
тяхната антисемитска реторика беше въведено в действие.
Всички книги на еврейски автори са наредени да бъдат изгорени на обществените площади.
Автори, учени, художниците са прогонени от Германия.
Скоро след като Хитлер пое властта,
Евреите започнаха да бъдат изключвани от много различни области на германския живот,
и това включваше спорта.
С Нюрнбергските закони от 1935 г. Евреите станаха неграждани на Германия.
Толкова е просто, но конкретно,
те забраниха еврейските спортисти от всички спортни клубове
и ги принуди в еврейската спортна организация.
Не можеха повече правете спортни тренировки с неевреи.
Ако не си ариец, трябва да бъдеш изключен от спорта.
Гротескният антисемитизъм,
което напълно лети в идеята за олимпийското движение,
което предполага че всички спортисти и жени
трябва да имат равен шанс да се конкурират.
Очевидно евреите от Германия не го направиха.
Много немски спортисти и жените по това време са били евреи,
и всички установиха, че техните професионални и личният живот беше засегнат
от преследването на нацистите.
Един от тези спортисти беше Маргарет Ламбърт.
Тя е родена като Гретел Бергман през 1914 г. в Лаупхайм, Южна Германия.
Тя беше обещаваща млада спортистка
и щеше да продължи да стане водещ скачач на височина в Германия.
Там беше красиво.
Всички познаваха всички останали
и всички бяха приятелски настроени с всички останали.
Имахме приятели навсякъде.
Наистина нямаше разлика между евреи и неевреи,
ние всички сме приятели.
Просто обичах спорта.
Направих всичко.
Родителите ми бяха малко разстроени за моята спортна кариера.
Бях едно от малкото еврейски деца който е живял в спорта.
на 18 години, Маргарет ще стане свидетел на нацистката партия,
поема властта в Германия.
Когато нацистите дойдоха, не беше забавно, мога да ви кажа.
Когато се срещнах с приятелите си, не здравей.
Подминаха ме.
Те дойдоха в къщата около 11:00 през нощта да ни гостуват
защото не трябваше да ни видят.
Веднага ни изключиха.
Имах приятели, които бяха ирландци.
Имах приятели евреи.
Имах приятели навсякъде, и изведнъж,
те не бяха допуснати да говори с нас повече.
Бяхме горе в нашата къща, и долу,
танцьорите маршируваха и пее за убийството на евреите.
Това не беше много приятно.
Както Маргарет намери живота си променена до неузнаваемост,
Олимпийските игри се задаваха на хоризонта.
Спортни групи и политически партии в много различни страни
започна да разпитва дали би било морално правилно
да се състезават на олимпиадата в Германия под нацистко управление.
Съединените американски щати бяха ключови
в дали игрите ще продължи или не.
Ако страната е най-силна,
най-бързите, най-успешните спортисти нямаше да покажат,
след това игрите не би си струвало поставянето.
Съдбата на игрите ще почива на аргументите на двама мъже.
в Съединените щати,
имате фигура, наречена Ейвъри Брандидж на Американския олимпийски комитет.
Той вижда много в нацистката вяра
че той вижда добре като женитба в собствените си лични философии
като самонаправил милионер в Чикаго.
Дете без нищо, което се обърна в олимпийски спортист
и строителен магнат милионер.
Брандадж не е в Американския олимпийски комитет.
Той също е член на AAU, американския атлетически съюз.
Тогава той решава да подаде оставка,
предава лидерството на мъж наречен съдия Джеремая Махони,
който е страстен антинацист.
Джеремая Т. Махони беше човек от Ню Йорк Атлетик Клуб,
и той беше особено загрижен не само за евреите,
а за антихристиянската политика.
Той видя проблема с удивителна морална яснота
че това би било за легитимиране най-ужасната тирания.
В опит да убедят САЩ да участвам,
Ейвъри Брандидж беше поканен в Берлин през 1934 г. на мисия за установяване на факти
да разследвам отношението към еврейските спортисти.
Беше много стегнато контролирана проверка.
Целта му беше да види
ако е имало дискриминация срещу еврейски спортисти
или олимпийският феърплей беше налице.
Германците изкараха двойка на много гъвкави еврейски атлети
да кажа, че всичко вървеше добре за тях.
Това беше пълна глупост.
Третият райх беше прекрасен при подреждането на килима.
райхмаршал Гьоринг беше невероятно очарователен.
Хитлер можеше от време на време, слушай учтиво.
Брандидж нямаше желание да се върна в Съединените щати
и създават всякакви затруднения за германците.
Решението е взето през декември 1935 г.
Имахте тези брандаджийци който каза: "Германия не е толкова лоша."
Имахте и повечето спортисти, включително афро-американски спортисти,
който каза: „Как можете да ни питате да не ходя в Германия"
"защото за начина, по който се отнасят към евреите,"
"когато ни лекуват, начинът, по който сме третирани тук, в САЩ?"
Имаха право.
Brundage беше успешен,
и с включването на Америка, останалият свят го последва.
Игрите ще продължат,
и както екипът на САЩ ще се подготви да направи пътуването от Ню Йорк до Берлин,
Хитлер и Гьобелс направиха подготовка
за посрещането на земното кълбо към либерална нацистка Германия.
Берлинските паркове и детски площадки са пълни с групи от обикновени,
весели хора които не показват никакви признаци на недоволство
с фашистката диктатура които контролират живота им.
Какво става до голяма степен под ръководството на Гьобел
е това, което се нарича олимпийска пауза.
Антиеврейски знаци бяха премахнати от всякакви улици
или някъде близо до олимпийски обекти.
Магазините трябва да бъдат пуснати на много евтина цена
за да покажа че има процъфтяваща икономика.
Всички по определени улици в Берлин
е принуден да затвори или знаме със свастика, или олимпийско знаме.
Навсякъде е варосано по влаковите линии,
от вървящи линии през Германия до Берлин.
Всички къщи, които се върнаха върху влаковите линии трябва да бъдат пребоядисани
за да покаже, че всичко е изпипано и всички много богати и подредени.
Имаше това голямо подреждане на сгради и хора.
По време на голямото почистване в Германия,
най-великите спортисти в света щеше да пътува до Берлин
и след тях ще бъде гладна преса,
обнадеждени политици и развълнувани зрители.
На 15 юли отборът на САЩ
отплава от пристанището на Ню Йорк на S.S. Manhattan.
Те оставиха фанфари и аплодисменти и ще бъде посрещнат в Берлин със същото.
Това бяха много олимпийски грандове в първи клас
и спортистите в управлението, но явно всички са си прекарали добре.
Отне близо десет дни, за да стигне до Берлин.
Имаш тези супер годни, млади,
и много красиви хора заедно за десет дни.
Имаше известен скандал.
Знаем, че Елинор Холм беше една от тези спортисти, които, влудяващо,
може просто да пуши и пие цяла нощ и след това спечелете златни медали на следващия ден.
Тя флиртуваше демонстративно
и умиление с пътниците в първа класа,
напивайки се ужасно
и игнориране на всяко предупреждение и всеки идеал на олимпиец.
Ейвъри Брандидж мразеше това и я изгони от отбора.
Което също е забележително
е, че американските олимпийски спортисти не бяха сегрегирани.
за първи път, имате много бели спортисти,
особено от юг,
които всъщност никога не са споделяли храна с черен човек преди,
отиде до същата тоалетна, или споделяли същия тип общежитие.
Което е много интересно е, че нямаше проблем с това.
На път на олимпийските игри в Берлин,
на U.S.S. Манхатън са най-добрите американски спортисти.
На палубата, Глен Кънингам и Джеси Оуенс очакват силна конкуренция
в това най-велико от всички спортни събития.
Отборът на САЩ беше сборник на спортисти от световна класа.
Много биха били фаворити за подиуми.
Един спортист, който е целият свят щеше да гледа с нетърпение беше Джеси Оуенс.
Мнозина смятаха, че той ще продължи да спечели три златни медала,
но много малко се замислиха той би надминал това.
Джеси Оуенс е роден в провинциална Алабама през 1913 г.
Баща му беше изполвач.
Неговите баба и дядо са били роби.
Той идваше от най-скромните начало, което можете да си представите.
със сигурност хората знаеха за Джеси Оуенс
навсякъде, където хората тичаха и скачаха защото чупи световни рекорди.
Особено сред неговите събратя афроамериканци,
той беше голяма надежда.
Черните не можеха да играят в голямата бейзболна лига.
Черните не можеха да играят в Националната футболна лига.
Не е имало Черен шампион в тежка категория от 1915 г.
Следователно той беше някой, по-специално,
афро-американската общност възлагаше много от надеждите си.
Като започнаха да пристигат спортисти от цял ​​свят,
така и много зрители.
Ерик Браун беше 17-годишно момче по времето, когато баща му,
бивш пилот от ВВС,
получи покана от Германия за предишни бойци
да присъства на игрите.
Ерик и баща му взеха решението да видиш този спектакъл веднъж в живота си.
Бяхме добре дошли.
Трябва да кажа с ентусиазъм.
Беше страхотна гледка, защото, тъй като бях млад мъж, обичах размазването.
В никакъв случай не беше тихо събитие.
Сцената на Берлин беше поставена,
и следващите две седмици щяха да бъдат фестивал на атлетично и спортно майсторство.
Под надзора на Хитлер,
зрителите ще станат свидетели на мъже и жени по-бързо, по-високо,
и по-силен от всякога.
Напредналата технология че Германия се е развивала
се увери, че тази висока драма ще се разиграе по целия свят.
11-ата олимпиада беше почти в ход.
Бойкотните движения не доведоха до нищо.
Планирана народна олимпиада,
трябва да се проведе в Барселона като протест срещу игрите в Берлин,
трябваше да бъде отменен поради епидемията на испанската гражданска война.
За две седмици, всички очи ще бъдат насочени към Германия
като най-великите спортисти в света и десетки развълнувани зрители
пътува до Олимпийския стадион да присъства на церемонията по откриването.
Олимпийският огън правеше последния етап от своето пътуване
от Олимпия в Гърция до Берлин.
Берлинските игри,
Мисля, че по много начини представляват началото на олимпийските игри
както ги виждаме сега.
Релето на факлата е измислен за тези игри.
Изобретен е от нацистите,
но създават впечатление че това е древногръцко нещо
това винаги се е случвало.
Показва елемента на пълно въображение и фантазия.
Представянето на Гърция е семето на германската цивилизация.
Работи много добре, честно казано.
Ето защо хората го правят и днес.
Въпреки това, иронията около олимпийския огън е, че е направен от Круп стомана.
Същата стомана ще отиде на юг след около четири години,
като немски стоманени резервоари, произведени от Krupp нахлуват на Балканите и Гърция.
В много отношения това е обратното пророчество от това, което ще се случи.
Тълпи се наредиха по улиците на Берлин, за да стане свидетел на пристигането на Хитлер
и драматичното му влизане на стадиона.
Запалването на олимпийския огън ще сигнализира за началото на игрите,
но този акт на показност беше само един от много силно хореографирани сценични произведения
които съставляваха церемонията по откриването.
Церемонията по откриването е първата олимпийска церемония по откриването
на модерното време.
Джими беше много развълнуван.
Стояхме до германци
и мисля, че човек трябва да каже всички те бяха впечатлени по различни начини.
На 1 август м.г.
последните щафетни екипи спринтират в Берлин и в 325-акровото спортно игрище на Райха.
Препълнена тълпа от 105 000 души се изправи на внимание за историческия момент.
Това наистина е изобретил олимпийския ритуал за всички времена.
Пълен е с артилерийски огън.
Пълно е с нацистки знамена и олимпийски знамена, събрани заедно.
Свастики навсякъде.
Да, носят свастиките около арената
направи много различно впечатление, всъщност.
Имате маршовете на отборите, имате великото влизане на Хитлер,
и накрая, имате пристигането на олимпийския огън.
Нацистите, разбира се, разбра силата на мълчанието
както и силата на шума.
Гъвкавият спортист зарежда през стадиона сред стъпалата,
и след това внезапно спира преди да запали пламъка.
Тази пауза е доста необикновена.
Те пуснаха във въздуха 20 000 гълъба.
Всичко хубаво до трясък,
има този голям артилерийски залп изгасва едновременно.
Краен резултат, гълъбите се плашат,
уплашени гълъби правете това, което правят уплашените гълъби.
Главите и косите на американския отбор до голяма степен са пръскани в гуано.
Това е много комичен момент,
и това показва, че отдолу цялото изискано представяне,
нещата не са съвсем брилянтни.
Това е абсолютно огромно, оглушително събитие,
и всичко е за един човек, Адолф Хитлер.
Той е в епицентъра от тези игри на церемонията,
и той ще бъде през следващите две седмици.
Удивителното беше,
разбираш веднага че Хитлер държи този лот в ръцете си.
След еуфорията на церемонията по откриването,
състезанието най-накрая щеше да започне.
Все пак щеше да е състезание това би било пропуснато
от много еврейски спортисти.
Маргарет Ламбърт успя да избяга от преследването
и се преместват в Англия през април 1933 г.
но е по нареждане на нацистката партия да се върна в Германия
в опит да подчертая тяхното либерално отношение.
Отказът би застрашил безопасността на нейното семейство.
С неохота тя се отдръпна назад, и в предолимпийско състезание,
тя изравни германския рекорд скок на 1 метър 60 сантиметра.
Само две седмици преди началото на игрите,
Маргарет беше лишена от всичките си постижения
и му беше казано тя нямаше да участва.
Имаше само двама души, вместо три
защото трябваше да бъде третият,
и те твърдяха, че съм ранен и не можех да се състезавам.
Не ми позволяваха.
Псувах главата си.
Искам да кажа, никога не съм стигнал до Берлин.
Бях в Лаупхайм и аз бях голямата изстрелка.
Е, казаха ми.
Те изпратиха официално писмо, „Съжалявам, че не успяхте“
„но можеш да имаш билет за правостоящи"
"което не приех."
Заместник на Маргарет в отбора на Германия беше спортистка на име Дора Ранкин,
който успя да скочи само 1 метър 58 сантиметра, финишира четвърти.
През 1939 г. след жалби от други спортисти,
Установено е, че Дора работи като сервитьор под името Херман.
Започнало разследване и беше установено, че Ранкин е мъж.
Олимпийските игри започнаха.
Най-добрите спортисти в света са дошли в Берлин.
Макар и подчертано от липсата им,
преследването на еврейските спортисти беше засенчен
от присъствието на Джеси Оуенс.
Когато излезе на арената, очакването беше осезаемо.
Видях го да печели и четирите си събития.
Титлата най-бързият човек в света, отива при олимпийския шампион на 100 метра.
Ако спечели бягането на 100 метра,
почти няма да има значение какво се случи в другите.
Той премина през конкуренцията
и спечели златен медал без да се налага да работите твърде много за това.
Бягане на 200 метра беше още по-лесно състезание за Джеси.
Сребърният медалист, Мак Робинсън от САЩ не беше близо.
Никой не можеше да го докосне на 200 метра.
Оуенс оказа огромно влияние.
Майорът разбра че това арийско превъзходство
може би не беше точно това, което изглеждаше.
С два спечелени златни медала, третото злато изглеждаше чиста формалност.
Джеси обаче щеше да се сблъска с трудности по време на състезанията на дълъг скок,
чието заключение би било началото на невероятно приятелство
което ще остане в историята на олимпийските игри.
Джеси беше близо до фалиране от състезанието.
Получавате три опита в предварителния кръг,
и той беше разбрал погрешно европейските правила.
Беше превишил целта той направи фаул при втория си опит.
Сега Джеси Оуенс,
който е световен рекордьор в широк скок,
това близо ли е да бъде извън конкуренцията,
и най-страшният му противник го взема върху себе си да предложи някои съвети.
Според историята, Луз Лонг отива при него и казва:
„Вземете кърпата си, поставете я на половин крак назад, скочи от мястото, където е кърпата ти,"
"и тогава пак ще се класираш,"
„дори да скочиш два метра зад дъската."
Джеси прави това, квалифицира се,
и след това продължава да победи Luz Long на финала.
Луз Лонг беше много разочарован, и никой не е напуснал този стадион.
и не мислеше има ли други като този човек.
Дългият скок осигури Оуенс третият му златен медал.
Беше спечелил всичките си събития с лекота.
Обрат на съдбата би предложил Джеси възможността да се състезавате
за четвърти златен медал.
Имаше известно безпокойство около американския отбор
за това кого да изберат за тяхната щафета 4 по 100 метра.
Джеси Оуенс и Ралф Меткалф замени Сам Столър и Марти Гликман.
Последваха спекулации дали този ход е бил антисемитски,
тъй като и Столър, и Гликман бяха евреи,
но фактът си остана че Оуенс и Меткалф
бяха по-силните спортисти.
Щафетата продължи да печели и постави нов световен рекорд.
Джеси Оуенс имаше четири златни медала.
Това еднолично разби мита за Хитлер на арийското надмощие.
Една от великите истории всеки знае от всичките ми ученически дни
така Хитлер пренебрегна Джеси Оуенс
и как Джеси Оуенс вдигна два пръста на нацистите
и техните расови теории.
Това е огромен мит.
Хитлер започна Олимпийските игри ръкостискане доста,
но беше посъветван какво трябва да направи
е ограничено това вероятно само за немски спортисти.
Трябваше да са или всички, или никой.
Всъщност Оуенс винаги е твърдял че Хитлер му махна.
Никога няма да разберем истината,
но със сигурност е не е вярно, че е изхвърчал.
Хитлер имаше право да се кандидатира.
Не можеше да е там през цялото време, той трябваше да отиде и да се очисти
за останалата част от деня.
Олимпийските игри не можаха вървят по-добре за Хитлер.
Въпреки успеха на Джеси Оуенс, Германия водеше таблицата с медали.
Това обаче не беше само германският спорт начинание, което беше демонстрирано.
Дадоха и възможност за режима
за да покажат своя опит в технологиите и милитаристичните начинания.
Зрителите бяха във възторг от играта.
Ритуална церемония,
съчетано с най-великото атлетично преследване,
беше толкова опияняващо че всички дебати за нацисткото потисничество
бяха моментално забравени.
Нацисткият режим капитализирани от това чувство
чрез постоянен поток на приеми и гала
които обикаляха около основната атракция,
като се увери, че не е само на Германия демонстрирано спортно майсторство,
но цялата ширина на немското предприятие.
Въпреки че присъства от много личности от цял ​​свят
представляващи по-широкия политически спектър, тези събития привлякоха много фашисти
нетърпеливи да се угодят с Третия райх.
Видяха го политици, дипломати,
и държавници по целия свят, за да се съберем,
и нацистите знаеха това твърде добре.
Всички каещи се на Райха
организираха великолепни обилни вечери и церемонии.
Райхмаршал Гьоринг над всички тях
с изработката на цялостен панаир по-късно вечерта.
Има и много връзки се прави между фашисти
като Осуалд ​​Мозли под формата на неговата бъдеща съпруга,
ще видя Гьобелс, питайки за Британския съюз на фашистите
да имаш много пари.
Това се случва по време на игрите в Берлин.
Когато Джеси Оуенс печели медали,
имате британски фашисти, които се опитват за установяване на връзки с германците
в същото време.
Всякакви неща протича на заден план.
Както глобалната крайна десница смеси в топилния котел на немския фашизъм,
Хитлер и Гьобелс се увери световната преса
докладваха какво е планирано.
Глобални медии бяха третирани като VIP персони
и получиха безплатен достъп към пионерската комуникационна технология
които Германия е разработила.
Игрите също бяха тема на първото телевизионно предаване на живо.
Въпреки че качеството беше ниско,
това би диктувало как биха се консумирали бъдещите олимпийски игри.
Репортажите в Германия беше напълно контролиран.
Репортажи от Германия се контролираше по различен начин.
Хитлер е подкупил интернационала журналистически кадър
като се отнасят с тях страшно добре
с помощта на какви берлинчани наречена маслена пропаганда
защото маслото беше в недостиг, но получиха всичко необходимо.
Игрите дадоха много добра преса на нацистите в световен мащаб.
Построиха шест огромни международни предаватели,
даване на журналисти невероятно количество достъп.
Те не са виждали концлагерите.
Не са чували хора, чиито родители бяха затворени за тяхната раса.
Те бяха заслепени от великолепието на церемонията, ритуала,
и външното великолепие на самия Олимпийски стадион.
Какво правеше Германия се рекламираше като технополис,
световният лидер в технологиите в организацията,
вестителят на нова форма на ефективно човешката цивилизация,
един вид прототип, и хората бяха прибрани.
Технологичен напредък имаше предвид отразяването на новините
излизането от Германия пътува бързо,
и действията на германската еврейска фехтовачка Хелена Майер
бързо ще се разпространи и да вбеси глобалното еврейско население.
Толкова противоречиво беше нейното действие
че неговият мотив и смисъл се обсъжда и до днес.
Тя беше звезда по фехтовка, но тъй като баща й беше евреин,
тя беше барабанна от нейния местен клуб по фехтовка
и нямат право да се състезават.
В очите на Хитлер тя изглежда абсолютна, атлетичен, нордически арийски бизнес.
Сега Майер тренираше в друга страна.
Тя беше в Калифорния,
но тя беше извикана обратно в Германия от неявната заплаха за нейното семейство.
Майер беше бит от унгарската фехтовачка Илона Елек,
и тя трябваше да се задоволи със сребро.
Щяха да бъдат нейните действия на подиума
това би циментирало нейното място в олимпийската история.
Тя беше на подиума с останалите медалисти,
и тя даде нацисткия поздрав,
макар че може би по леко колеблив начин.
Никога не й беше простено от еврейската общност.
Мисля, че истинското обяснение
е, че тя беше ужасена за семейството й, все още в Германия,
и направи този показен жест на приобщаване към режима,
жертвайки моралните си скрупули за тази цел поради терора.
Намерени са церемониите в деня на закриването олимпийския огън в продължение на безброй векове,
символът на международния мир се гаси.
Германия оглави таблицата с медалите когато игрите приключваха.
Олимпиадата беше успех на нацисткия режим,
но нямаше да отнеме много време за да се върне тиранията.
Капитан Волфганг Форстнер,
комендант на олимпийското село, беше първата жертва.
Брилянтен млад армейски капитан и много добър администратор.
Въпреки това, по време на уговорките
беше открито че е отчасти евреин.
Беше съвсем ясно че не можеше да продължи
неговият метеоритен възход в германската армия.
Той беше един от тези хора който може да предвиди
няма друг живот освен извън армията.
Форстнер се застреля на 19 август 1936 г.
само три дни след края на олимпиадата.
Нацистите, разбира се, каза, че това е автомобилна катастрофа.
Те са много добри в това.
Фалшивите цветя и така нататък.
Фалшивите сълзи.
Това си направил като нацист.
Имаше фалшиво лице.
За Маргарет Ламбърт,
като всички евреи в Германия, животът ще става все по-непоносим.
Имах приятел, който живееше до мен, и тя яде повече храна в нашата къща,
отколкото в собствената си къща, и тя не искаше да говори с мен повече.
години по-късно, Щях да я срещна пред къщата си
и тя започна да ми говори. казах й,
„Знаеш ли какво, Мая? Отивай в ада."
За мен това беше спасението.
През 1937 г. Маргарет успява да емигрира в Ню Йорк
и се омъжи за немски еврейски лекар, Бруно Ламбърт.
Признание за нейните постижения ще дойде през 1999 г.,
когато стадионът в Лаупхайм, откъдето е била забранена,
е преименуван на нея.
напуснах Германия, и не исках да знам нищо.
Хората, с които се карах, казах,
— Върви по дяволите.
Беше труден живот, много труден.
Аз обаче съм твърда дама.
Не всички еврейски спортисти обаче,
имаха късмета да могат да намерят убежище в други страни.
Лили Хенох беше еврейка, тласкачка на гюле и хвърляч на диск.
Тя остана в Германия през 30-те години на миналия век,
и през 1942 г. е взета с майка си в окупираната от Германия Латвия
и интерниран в гето.
Те бяха едни от многото еврейски спортисти които са били жертви на Холокоста,
и те бяха извадени на гетото в определен момент,
и те бяха убити в масова операция по разстрел
организиран от СС.
Ако случайно си евреин,
трябваше да бъдеш убит като част от окончателното решение
към еврейския въпрос.
Игрите на 11-та олимпиада ще доведе до диаметрално противоположни съдби
както за Джеси Оуенс, така и за Ейвъри Брандидж.
С цел експлоатиране обещани спонсорски сделки,
Оуенс беше съблечен на неговия аматьорски атлетичен статут от Бръндидж
дори преди да се върне на територията на САЩ.
Суперзвездата на игрите върнат в САЩ
и се радваше на посрещане на герой,
но нито една от спонсорските сделки възлизаше на всичко,
като собствена дискриминация на Америка по това време,
изглеждаше сляп на Оуенс забележително постижение.
Той беше принуден да си изкарва прехраната
като се възползвате от всяка възможност за работа това дойде при него.
Брандидж, от друга страна, се върна у дома с Комисията
за строителството на германското посолство във Вашингтон
и също би продължил
да стане председател на Международния олимпийски комитет.
За Адолф Хитлер,
нямаше несигурност за съдбата на олимпиадата.
Може да е отнело Гьобелс да го убедят в техния потенциал,
но след като игрите свършиха, той не се съмняваше в тяхната важност.
Неговите планове за следващите игри бяха монументални.
Хитлер беше недоволен от обхвата и мащаба на Берлинския стадион.
Не беше достатъчно голям, не беше достатъчно велико,
и не беше това, което искаше изцяло.
Планът му беше да построи стадион ще побере 400 000 души.
Той имаше дискусия с любимия си архитект Алберт Шпеер,
относно това.
Шпеер посочи, че видът на стадиона които Хитлер е имал предвид
нямаше да бъде разрешено по олимпийските правила.
Размерите на коловоза не бяха правилни.
Те не са правилните Олимпийски измервания и Хитлер казва,
„Не се тревожи за това защото когато управляваме света,"
„ще можем да управляваме Олимпиадата и определи какви са новите измервания"
"ще бъдат."
Олимпиадата отиваше да бъда германец завинаги,
защото вървеше да бъде хилядолетен Райх.
Вървеше да има хегемония над целия свят.
Олимпийските игри ще бъде завинаги след немския,
въпреки техния гръцки и, наистина, Английско и дори френско бащинство.
Втората световна война спря всякакъв шанс от хиляда години ръководени от нацистите Олимпийски игри.
Въпреки това, явната и агресивна тактика смесване на спорт и политика
изглежда е осиновено от всички следващи игри.
Ръководни спортни органи като МОК и ФИФА
положете големи усилия, за да настоявате, че спортът е и винаги трябва да бъде отделен от политиката.
Въпреки това, гледайки спектакъла и церемонията по олимпийските игри на Хитлер,
ясно е да се види че днешните спортни събития
са техни преки потомци.
В много отношения нацистката олимпиада
са бащата на Олимпиадата които имаме днес.
Те бяха първите наистина модерни игри.
Опаковането, организирането,
ефективността с основната цел на проекцията на националността
и митовете за националността.
Е, това стана парадигмата оттогава.
Не е изненадващо, че тези иновации бяха включени и поддържани.
Ако бяхте в Пекин в Птичето гнездо през 2008 г.,
ако бяхте в Лондон през 2012 г.,
и вие сте били в Берлин през 1936 г., всичко би изглеждало много разпознаваемо.
Това е превозно средство за проекцията на националната слава.
Стана това, което Хитлер планираше да бъде.
Това е неговата олимпиада.