I begyndelsen af ​​Anden Verdenskrig, i sommeren 1940,
Frankrig lider det største militære nederlag
af sin historie.
Det er slut, tyskerne er på vej ned...
Frankrig er besejret.
Det er en fuldstændig katastrofe.
På kanten af ​​afgrunden, Marskal Pétain anmoder om en våbenhvile.
Omfanget af nederlaget er sådan, at våbenhvilen var nødvendig.
De er klar til at indrømme alt, herunder uacceptabelt.
Hitler iscenesætter Rethondes-ceremonien.
Dette er virkelig dens apoteose.
Det er ham, der opfører showet.
Führeren optager hemmeligt alle forhandlinger.
I Führerens navn er Frankrig besejret.
En unik kopi brændt til disk vil blive overdraget til marskal Pétain.
Storslået hævn i 1918,
mindet skulle foreviges.
Kopien forsvinder i kaos fra slutningen af ​​Anden Verdenskrig.
Staten beslutter at sikre et vist antal arkiver.
Det mest overraskende er, at vi sætter så længe at vide
at disse dyrebare dokumenter eksisterede.
Den nylige opdagelse af denne kopi af optagelserne
nu tillader os at fortælle indefra
og for første gang,
det drama, der udspillede sig i Rethondes, derefter i Vichy.
Jeg vil fortælle dig
at der er visse betingelser som vi ikke vil acceptere,
uanset hvad der sker !
Du ved godt at i mellemtiden,
fjendtlighederne fortsætter i den rytme du kender.
Frankrig, den store militærmagt europæiske kontinentale,
kollapser inden for få uger.
I den forpustede republik,
regeringen for den 3. republik, ledet af marskal Pétain,
anmode den 17. juni 1940 omgående,
betingelserne for en våbenstilstand.
Tilbage er kun at genkende tysk overlegenhed.
Omfanget af nederlaget var som våbenhvilen opleves
som en måde at stoppe blødningen på
og gem møblerne, på en eller anden måde.
I Bordeaux, regeringen har ingen nyheder
af de fem medlemmer af hans delegation rejste til Paris den 20. juni
med henblik på at forhandle våbenhvilen.
Lederen af ​​delegationen,
General Charles Huntziger, diplomaten Léon Noël,
Viceadmiral Le Luc og generaler Bergeret, Parisot
rent faktisk blev taget hånd om i Tour af de tyske myndigheder.
Vi sender disse mænd
kryds Loire og ankom derefter til Paris, på Monceau hotellet.
Vi får dem til at sove lidt, et par timer.
De er alligevel trætte.
De vil have ret at bruge en time,
for pariserne der har en lejlighed derhjemme
at kramme deres familie hvis hun stadig er der.
Om morgenen den 21. juni, efter dette hvil,
General Huntziger,
lederen af ​​den franske delegation, får totalforbud
At komme i kontakt med Bordeaux-regeringen.
Dets medlemmer mener da, at mødet åbner snart i Paris.
Den franske delegation tænkte på at forhandle i Paris.
Tyskerne er installeret i Paris siden 14. juni.
I Betz er der deres ambassade, alt det vides.
Den franske delegation lære om morgenen
at mødet finder sted i Rethondes lysningen,
på den nøjagtige placering hvor våbenhvilen blev underskrevet
af 11. november 1918,
der sluttede til Første Verdenskrig.
De er lamslåede, Desuden skulle de ikke have været det
fordi de skulle have tænkt, læs Mein Kampf,
de burde have værdsat den kunstneriske side af Hitler og vær sikker
at de skulle til Rethondes, men det generede dem ikke.
Beliggende i Compiègne-skoven, i Oise,
våbenstilstandsrydningen, også kaldet Rethondes clearing,
er stedet hvor vognen, hvor våbenhvilen blev underskrevet
fra 11. november 1918
mellem Frankrig, dets allierede og Tyskland.
Stedet var blevet valgt af Marshal Foch,
som ledte efter en ensomhed på stedet
som skulle sikre ro, stilhed, isolation
respekt for den besejrede modstander under forhandlingerne.
Våbenstilstanden ødelagde ikke desto mindre Tyskland og Hitler.
november 1918 blev tilbage for ham som en slags plet,
derfor behovet for at hævne sig.
Rethondes 1918 er en jødisk triumf,
og Rethondes 1940,
han er den tyske og ariske sejrherre,
som opstår i majestæt at slette sporene
af skammen i 1918.
Faktisk i flere dage,
Hitler forbereder sig med stor omhu
og i største hemmelighed
en værdig fest af denne historiske hævn
Tyskland over Frankrig.
Han kæmpede i Frankrig.
Det var pyntet af førsteklasses jernkors
i det nordlige Frankrig.
Der blev han gasset.
For ham var det vigtigt meget speciel.
Desuden når han hører klokkerne annoncerer den tyske våbenstilstand,
han føler det en helt forfærdelig skam.
Dette betød, at for ham, det er en betydelig sejr.
Rethondes-ceremonien helt sikkert haft Hitler som sin arkitekt.
Hitler bliver ofte kaldt en mislykket kunstner,
men hans politik er et meget vellykket kunstværk.
Det har han åbenbart i måden at udforme sin politik,
ambitionen om at omsætte Wagnerismen i praksis,
på en eller anden måde, udvide Richard Wagners arbejde
i marken politik og historie.
Den 20. juni 1940,
dagen før ankomst franske forhandlere,
den civile og militære ingeniørgruppe af det 3. rige,
Todd-organisationen, ankommer til Rethondes.
Hun er ansvarlig for at organisere Hitlers store iscenesættelse.
Soldaterne begynder ved at genoprette jernbanestrækningen.
Så ødelægger de med masse en mur af våbenstilstandsmuseet
at få bilen ud.
Endelig bringer de denne våbenstilstandsvogn
på sin nøjagtige placering i november 1918,
omkring hundrede meter væk af bygningen, der huser den.
Der er et monument som repræsenterer den tyske kejserlige ørn,
bliver slået af de allierede.
Monument hvor der var indskrevet,
siden 1918,
her tysk kriminel stolthed blev besejret.
Det siger de tyske myndigheder
at Hitler ikke vil være glad for at se ham, så de satte et stort flag op.
I mellemtiden, den samme 20. juni,
ved den fransk-belgiske grænse, i Hitlers hovedkvarter
fra Brûly-de-Pesche,
spændingen er på sit højeste.
På den franske side, det er ekstremt svært at finde
en våbenstilstandsaftale.
På tysk side, snarere har vi travlt med at skrive det.
Vi bringer fra Berlin
Adolf Hitlers tolk, Paul Schmidt.
Paul Schmidt ankommer med fly
i Hitlers hovedkvarter.
Det er ham, der om natten,
oversætter udkastet til konvention.
Schmidt er en af ​​personerne,
små hænder, små navne fra historien,
som spillede en forholdsvis vigtig rolle i denne frygtelige affære.
Det er i den lille landsbykirke
at generalstaben tysk diplomat
travlt med at skrive af våbenstilstandskonventionerne.
Hele natten, holdene, som inkluderer Paul Otto Schmidt,
arbejde ved levende lys.
Den eneste støj i sidste ende,
at Schmidt vil høre ved ankomsten til denne kirke,
det er knitren skrivemaskiner.
Han vil tilbringe sin nat,
med sekretærerne omkring sig,
at oversætte så præcist som muligt fra tysk til fransk
denne våbenstilstandsaftale fordi de er kopierne
som vil blive udleveret til de befuldmægtigede dagen efter.
Schmidt forklarer, at flere gange i løbet af natten,
Keitel og Hitler kom
at interessere sig lidt til hvad der skete.
Når arbejdet er færdigt,
vi skal nå Rethondes så hurtigt som muligt, mere end 160 kilometer væk.
Vejene er stadig overfyldte millioner af fordrevne mennesker og soldater.
Paul Schmidt, en gang de underskrevne våbenhvileaftaler,
vender straks tilbage i Ribbentrops bil
og køre som en gal mod Compiègne,
fordi de er bange for at komme for sent
og at Ribbentrop bliver ved med at gentage til sin chauffør:
"Det er umuligt som fortolker af våbenhvilen"
"kan komme for sent."
For at perfektionere indretningen
og oprette en begivenhed af internationalt omfang,
det skal gøres kendt.
Det er Joseph Goebbels,
med sine tjenester af Rigets propaganda, som organiserer det.
De lokaliserer stederne, bringer derefter maksimalt korrespondenter
af den internationale presse.
Mig bekendt, der var ingen udenlandsk presse
i Rethondes i 1918.
Det er en civil og militær ceremoni, mellem soldater,
som anerkendte afslutningen på fjendtlighederne, men der var ingen sådan iscenesættelse
ekstremt ydmygende.
Tyskerne bragte vognlæs af journalister.
Mange amerikanere... schweizere, italienere, spaniere.
Verdenspressen er her at være vidne til Frankrigs nederlag
og hans ydmygelse.
Der er en sidste detalje tilbage at afgøre.
Pressen er inviteret
og kameraerne af hærtjenesten er klar.
I 1940 var kameraer ikke udstyret lydoptagere.
Lyden optages separat.
Til denne historiske ceremoni, Spørger Hitler sit følge
at lyde i hemmelighed Rethondes-vognen
hvori skal finde sted underskrivelsen af ​​våbenhvilen.
Mikrofoner er gemt rundt om bordet.
Til denne optagelse,
tyskerne vil bruge plastik magnetstrimler
og optageren udviklet af BASF-virksomheden.
Hærens teknikere er installeret i deres tekniske pc
gemt i skoven omkring lysningen.
Dybest set oplevede tyskerne dette øjeblik
som helt afgørende,
den storslåede hævn i 1918 og diktatet fra Versailles.
Siden der var denne hævn,
det var nødvendigt at forevige hukommelsen med alle moderne midler.
For tyskerne, optagelsesarkiver,
det repræsenterer allerede et teknologisk fremskridt,
da det aldrig er blevet gjort endnu.
Det repræsenterer det faktum at fryse, én gang for alle,
på disken, de foretagne samtaler,
frem for alt måske for fremtiden,
Doktor Goebbels være en mester i propaganda.
For fremtiden, måske var det muligheden en dag,
at kunne bruge det som en del af en film.
Denne sejr over den franske magt og den kommende ceremoni,
Hitler nyder dem med endnu mere glæde
hvad han tænker på det tidspunkt at disse dage er talte.
Det er apoteosen af ​​Hitlers regime, dette er virkelig dens apoteose.
Nemlig at Hitler fra 1938, mente han var syg.
Han troede, han var meget syg og han troede, at han snart skulle dø.
Dette kan være en af ​​årsagerne hvilket fik ham til at fremskynde denne våbenhvile,
det er fordi han gentog til dem omkring ham at han ønskede at udføre sit "arbejde"
før man dør.
Ved middagstid den 21. juni 1940,
mens franskmændene skal ankomme lidt senere,
Hitler kommer ind for første gang i våbenstilstandsglade.
Han lægger ikke skjul på sin lykke.
Hitler gjorde sin entré i en stor Mercedes,
Führerens vimpel er hævet til masten.
15.30 samme dag kl.
franske forhandlere endelig ankomme til deres destination,
langs gangen som fører til rydningen.
Firmaet Groz Deutschland, Hitlers personlige vagt,
præsentere deres våben for dem med fanfare.
Ved deres ankomst, opdager de med rædsel
denne rydning af Rethondes våbenstilstand.
Lederen af ​​delegationen,
General Charles Huntziger, diplomaten Léon Noël,
Viceadmiral Le Luc og general Jean Bergeret
forstå, at de er forestillingens højdepunkt.
Vi vil spørge æresselskabet at yde hæderen.
Faktisk for franskmændene,
det er meget krævende, det er meget stressende
at se alle disse soldater i træk, fantastisk med musikken.
Dette er en af ​​grundene til
når Huntziger ankommer foran Rethondes-vognen,
han vil have mange problemer med at komme derind.
Der er et ekstremt ydmygende syn,
og alt dette sker for dine øjne af den udenlandske presse, og i særdeleshed
af den amerikanske presse.
Der er den amerikanske korrespondent, William Scherer, derfor USA
som er neutrale,
se ydmygelse live af den franske regering.
Det er ekstremt svært.
Den ydmygende ceremoni er afviklet som musikpapir.
Det ved delegationen endnu ikke våbenhvilens klausuler
skrevet af tyskerne.
Ved ankomsten af ​​de befuldmægtigede, når de går ind i vognen,
tyske myndigheder indenfor vil rejse sig.
Hitler vil desuden hilse, med Hitler-hilsen.
De fire franskmænd vil slå sig ned rundt om forhandlingsbordet.
Det er fra kl. 15.30 den 21. juni, at tyskerne begynder at optage
af alle samtaler inde i vognen,
uden franskmændenes viden.
Det er første gang, siden begyndelsen af ​​anden krig
at disse historiske optegnelser udsendes.
Bortset fra Hitler, hans stab, tyske teknikere,
Marskal Pétain og nogle medlemmer af hans regering,
ingen vidste nogensinde om det.
[Lyd på tysk]
Der findes skriftlige rapporter,
men de er ikke fuldstændige.
Disse upublicerede historiske optagelser,
han er en fransk samler hvem har erhvervet det.
Er så til stede i vognen:
Adolf Hitler, Hermann Göring, Ribbentrop, Rudolf Hess
og de tyske generaler Keitel og Jodl.
På den franske side,
der er alle medlemmer af delegationen ledet af general Huntziger.
General Keitel begynder at læse en udtalelse skrevet af Hitler.
[Lyd på tysk]
I førerens navn, Jeg er nødt til at komme med følgende udtalelse til dig,
det er den 11. november 1918, i samme bil,
der begyndte sådan her det tyske folks prøvelse.
Alt, hvad der kan pålægges til et folk i vanære,
i moralsk nedbrydning, i menneskelig og materiel lidelse,
oprindelig taget her.
Frankrig er besejret.
Den franske regering
bad rigsregeringen
at lade ham vide tyske forhold
for indgåelse af en våbenhvile.
Hitler sidder i samme stol hvor var den franske marskal i 1918,
og foran ham, stakkels Huntziger...
Så sagde Hitler intet, men åbenbart er han jublende.
Som i 1918, det er inde i vognen
at våbenstilstandsaftalen skrevet og oversat aftenen før,
gives til dem i Hitlers nærværelse.
Vi vil give dem på det tidspunkt,
kopierne våbenstilstandsaftaler.
Dette er det øjeblik, hvor Hitler vil beslutte at forlade mødet,
så han rejser sig,
efter Hermann Göring, af Rudolf Hess og Ribbentrop.
Hitler hilser kort på Huntziger.
Båndoptagere fortsætter med at optage lyden af ​​Hitler, der forlader togvognen.
Han siger stadig ikke noget.
Da han steg af vognen,
vi hører fanfaren spille den tyske hymne for Führer.
Når man forlader vognen, Hitler vil igen
gå til anmeldelse æresselskabet
af Groz Deutschland divisionen,
og så vil den tyske hymne eksplodere,
og det er derfor
de befuldmægtigede, der er i vognen vil ikke sidde,
fordi deres tyske modparter modsatte, står, og dette er deres hymne.
Hitler bliver i Rethondes.
General Keitel, General Jodl og tolken Paul Otto Schmidt,
gave til general Huntziger våbenstilstandskonventionen.
Keitel er stabschef tyske hære
og Jodl er hans anden.
De blev udvalgt af Hitler
at opnå og afslutte denne våbenhvile.
Han vælger Keitel fordi han er en kontormand,
han er en bureaukratisk soldat
som han ikke har noget at frygte for.
For at kunne lytte til uddrag af disse historiske samtaler,
vi har rekonstitueret inde i Rethondes-vognen
med skuespillere i tidstypiske uniformer og kostumer
17.00 den 21. juni 1940,
franskmænd og tyskere er ved forhandlingsbordet.
17.30 kl.
tyskerne tror, ​​at de vil afslutte det meget hurtigt.
De vil gerne vide omfanget den franske delegations beføjelser.
Keitel spørger gennem sin tolk.
Den tyske regering
og den øverstkommanderende tyske hære
betragtede den franske delegation
som en delegation af befuldmægtigede.
Vi følte, at du skal have
de nødvendige beføjelser at forhandle og underskrive.
Det vil min general forstå i så alvorlige sager,
som involverer hele skæbnen fra Frankrig,
jeg kan ikke sætte en signatur selv
på de væsentlige ting, uden at henvise til regeringen.
Jeg spørger derfor
hvis det vil være muligt for mig at henvise det til den franske regering.
Keitel er overrasket over det spørger franskmændene
at kunne diskutere med deres regering.
Han er frygtelig overrasket,
fordi han er helt overbevist
som franskmændene havde en formel ordre om at underskrive våbenhvilen,
i hvert fald for at diskutere det visse punkter, men for at underskrive det,
og han er overrasket over, at de skal spørge regeringsaftale.
Franskmændene lægger mærke til det af tekst.
Før hans afgang, general Huntziger var blevet modtaget af Pétain,
i overværelse af chefen chef for hærene, general Weygand.
Pétain havde beordret ham at afbryde forhandlingen
hvis Tyskland krævede total overgivelse eller en del af flåden,
besættelsen af ​​metropolen og imperiet.
Til disse tre punkter lægges forbuddet mod at levere luftfart.
Det er en slags lettelse,
fordi de forventede meget værre.
De tre betingelser hvilke betingelser var på
den franske regering ønskede ikke at komme tilbage,
nemlig: redde flåden, redde imperiet
og undgå total besættelse af territoriet,
Hitler accepterer dem,
mens nogle i hans lejr, nogle af hans allierede,
skubbede ham til at bringe Frankrig i knæ.
Efter læsning, de punkter, som Pétain insisterede på
virke respekteret.
En gestus mod Frankrig fra Hitler
eller frugten af ​​en smart politisk beregning?
Også der,
denne "aflad" af Hitler
forklares af konteksten selv af våbenhvilen.
Hitler tænker allerede på næste skridt.
Skal vi bevæge os hen imod en aftale? med briterne,
eller vil krigen fortsætte?
Der er disse to muligheder, vi ved det ikke endnu.
Hitler ønsker at afslutte det så hurtigt som muligt,
for det første fordi han vil tilbage til England.
Han vil så vise englænderne
at den franske våbenstilstand er efter hans mening ret generøs,
og derfor ikke opnå en våbenhvile, men en fredsaftale med englænderne
relativt hurtigt og vend tilbage mod øst.
Takket være denne milde våbenhvile tilsyneladende,
Führeren etablerede et djævelsk trick
som giver mulighed for to scenarier.
Den første, en tysk fred med Storbritannien.
Hvis England gør status og underskriv freden,
der er en række klausuler i våbenhvilen som er lavet
at opmuntre ham til at gøre det,
Klausuler, der siger:
"Når freden vender tilbage, sådanne ting vil ske,"
ting der interesserer vidunderligt England,
især evakueringen fra Atlanterhavskysten
af den tyske hær.
Det er fuldt ud.
Så er der artikel 8 på den franske flåde,
der siger, at Tyskland ikke har noget mål
på denne flåde på fredens dag.
Det er åbenbart et stort signal mod London,
hvad angår Washington, desuden,
således at disse to magter højst veje
til fordel for bedring generel fred.
Det andet scenarie er lavet at afgøre Frankrigs sag
i forbindelse med en krig mod Churchill.
I dette øjeblik,
det kunne være interessant
at rocke Frankrig
i den tyske lejr
og i den anti-britiske lejr.
Følgelig, ved at måle klausulerne,
ved ikke at gå til slutningen af ​​brutalitet,
vi kan bringe franskmændene
for at deltage i dette spil.
Så det er den beregning, der er lavet.
Der er dog stadig point som bekymrer den franske delegation.
Vinderne kræver overgivelse Franske fly til den tyske hær.
De spørger også at militærflåden
blive repatrieret til det franske fastland.
Endelig artikel 19 i konventionen
kræver, at den franske regering være forpligtet til at levere på forespørgsel
alle tyskere udpeget af rigsregeringen
og som er i Frankrig.
Ude af stand til at underskrive våbenhvilen uden Bordeaux-regeringens godkendelse,
General Huntziger anmodning om at kommunikere
med sin tilsynsminister.
Hvad ville være nyttigt for mig
er at sætte mig selv telefonisk
så hurtigt som muligt med min regering.
[Lyd på tysk]
Du ved godt at i mellemtiden,
fjendtlighederne fortsætter i den rytme du kender.
Jeg ved.
Der er betingelser
som vi kan acceptere og diskutere med det samme, hvis du vil diskutere det,
men der er andre, der er ubarmhjertige.
Du kender al kærligheden franskmænd for deres land.
General Jodl siger, at diskussionen om juridiske spørgsmål,
ikke fremme os på nogen måde i den nuværende situation,
men det er et spørgsmål om at vide hvis Frankrig vil fortsætte krigen
eller hvis den ønsker at indstille fjendtlighederne.
Efter et par minutters pause,
Forhandlingerne genoptages klokken 18.30.
tyske officerer bliver mere og mere truende.
Det burde det ikke være den franske delegation
efterlader tvivl tilbage.
Militære operationer fortsætter
og fjendtlighederne vil ikke ophøre.
For det andet husker generalobersten
at selve principperne i konventionen
kan ikke ændres.
Forstår jeg det Er dette en slags ultimatum?
Vi er nødt til at blive færdige hurtigt
og det er også nødvendigt
at selve principperne af aftalen opretholdes
…
som de er anført
i dokumentet som du har foran dig.
Vi tilbyder dem at have en telefonlinje
mellem Bordeaux og Compiègne,
og til stor tysk forundring,
der var radioforbindelser.
Vi satte et telt op til franskmændene, et meget flot telt, forresten,
ikke ret langt fra vognen,
og den tyske transmissionstjeneste
forsøger at placere en linje midt i Compiègne-skoven,
at lykkes med at opnå kommunikation med Bordeaux.
Hej, kan du spørg general Weygand?
Ja min general.
Ja, jeg skærer ikke.
Vi er nødt til at fortsætte kommunikationen.
Tyskerne lytter altid samtaler, endda telefonsamtaler.
Fra dette, de bevarede kun begyndelsen.
- Hej ! - Ja ?
- Her er generalen... min general. - TAK.
- Jeg giver ham enheden.
Klokken 20.15 ringer telefonen på Weygands kontor.
På linjen, Huntziger.
Hej !
Hej, HQ, hvem er i telefonen?
General Weygand.
General Weygand, ja, min general, Det er Huntziger.
Huntziger er endelig sat i forbindelse med Bordeaux.
Den sættes i direkte kontakt med general Weygand,
som, lad os huske, er den ene som ledsagede marskal Foch
i 1918 i denne samme vogn.
Det har en meget stor betydning,
det har en kæmpe resonans for ham.
Huntziger sagde til Weygand:
Jeg er i et telt ved siden af ​​vognen du kender,
og Weygand ved dette ord: "Min stakkels ven."
General, forstår du mig?
Ja, jeg forstår dig.
Lederen af ​​delegationen dikterer til sin minister
betingelserne for våbenhvilen.
barske forhold, men ikke vanærende,
afslutte med det samme Huntziger og Weygand.
Franskmændene i Bordeaux kommer til at ramme dem og vil overføre dem, side efter side,
til Pétain, der desperat forsøger at finde omkring ham
en kerne af ministre, som man kan diskutere med våbenstilstandsaftaler.
I Bordeaux er det dagtimerne den længste af dramaet fra 1940.
Det begynder den 22. juni af ministerrådet
omkring Lebrun og Pétain,
at diskutere vilkårene for våbenhvilen.
Nogle ministre at Pétain var i stand til at samle, deltage.
Der er især Weygand,
Chautemps og Darlan.
Admiral Darlan nægter at underskrive våbenhvilen
efter at have læst de tyske forhold på den franske flåde,
som kræver hans hjemsendelse i Atlanterhavshavne
under tysk kontrol.
Englænderne vil bombe dem og det ville være normalt, det ville være deres spil.
Vi ville forstå, at han ikke lader hans enheder går så langt som til Brest,
også selvom Hitler sværger spyt at han ikke har nogen planer med hende.
Dette er ikke alvorligt.
I krigstid,
vi lader ikke gøre sådan noget
regner med tale af fjendens ære.
En anden artikel er problematisk under dette ministerråd.
Dette er artikel 19 i våbenstilstandskonventionen,
hvem markerer siden den mest vanærende på fransk side.
Den franske regering skal aflevere til tyskerne
alle udenlandske statsborgere som fandt tilflugt i Frankrig,
især antinazisterne østrigsk eller tysk,
som søgte tilflugt i Frankrig i slutningen af ​​1930'erne.
Alle statsborgere hvem kunne være krigsmagere,
som i deres sind, er krigsmagere.
Anstiftere af krig er lig med jøder.
Vi har været et indbydende land for anti-nazistiske flygtninge.
Det er det, vi kalder en fuldstændig uærlig artikel.
Der har vi Hitler i hans værker
som består i at sætte fingeren til folk i skamfulde gear,
ved at lade dem tro i begyndelsen at det er en lille ting.
Den har et navn, den er ond.
Tidligt om morgenen den 22. juni og efter en nat med debat,
en udvalgt komité skrive en liste over modforslag.
Som en foreløbig ikke-besættelsen af ​​Bordeaux,
og Pétain sender en personlig besked til Hitler.
Om artikel 2:
Det Paris og afdelingerne omkring ham har ikke travlt.
Om artikel 19:
At vi ikke leverer til tyskerne deres statsborgere, der har søgt tilflugt i Frankrig.
Sådan levering ville være i strid med ære.
Om artikel 5:
At de franske fly bliver ikke leveret.
Om artikel 22:
At våbenhvilen skulle træde i kraft
før konklusionen af den italienske våbenstilstand.
Til sidst, om artikel 8:
At franske krigsskibe er sendt,
ikke i deres hjemmehavn af Atlanterhavet i fredstid,
men forbliver i Nordafrika.
En foranstaltning, hvortil Admiral Darlan.
Ministerrådet mødes igen i Bordeaux,
og der ser vi den Darlan allerede giver efter.
Natten bragte dårlige råd.
I nattens ministerråd,
Weygand var faldet på ham
siger: "Du kommer ikke til at fejle våbenhvilen med dine små både."
Weygand var totalt resigneret.
Klokken ni,
Weygand telefoner Huntziger modforslag.
I Rethondes, Sessionen genoptages klokken ti.
De franske delegerede kun have Keitel foran sig
og hans oversætter Paul Otto Schmidt.
Stemningen er anspændt.
Det er forhandlingen sidste chance.
Det begynder med en udtalelse fra Huntziger.
Marskal Pétain talte i går
en meget presserende personlig appel
til rigskansleren
ved at spørge ham at tyskerne rykker frem mod Bordeaux
stoppes for at tillade til regeringen at bygge
dens overvejelser i fuld frihed.
Han fik intet svar og beder mig om at spørge
hvis vi kan give ham dette svar.
spørger Petain at regeringen i Bordeaux,
er på en eller anden måde beskyttet,
at tyskerne gå ikke der.
Det tyske svar er klart, de øger trykket.
General Keitel påpeger
at han er i stand
at give et svar i førerens navn
til den tid vi også har
det bekræftende svar fra den franske delegation til vores aftale.
Hitler svarer at der ikke er tale om det.
Så længe våbenhvilen ikke er det fuldt forhandlet og underskrevet,
tyskerne vil fortsætte deres fremrykning.
Således den franske regering er virkelig fanget i en fælde.
Han ved, at hvis han ikke underskriver våbenhvilen, under de forhold, Hitler krævede,
tyskerne vil ankomme til Bordeaux og vil gøre dem til fanger.
Båndoptagere optager alt.
Forhandlerne begynder en diskussion om artikel 5
Vedrørende franske militærfly.
Jeg forstår godt at disse franske militærfly
bør ikke længere bruges mod Tyskland,
men leverer fly for kæmpere
er også alvorlig end for en hærkæmper
at overgive sit sværd.
Det er en meget stor ydmygelse som ville blive påført dem.
Denne luftfart er ikke enorm.
Det var det allerede ikke den franske hærs stærke side,
men derudover General Vuillemin
hvem var ikke i det franske militær,
mest gunstig for våbenhvilen,
var bestået alle fly i flyvende tilstand
på Nordafrikas kyst.
Også selvom vi giver ordren for besætningerne til at levere flyene,
Det tror jeg ikke, de vil.
De vil ødelægge deres fly.
Derfor, foreslår den franske regering
end ordet levering erstattes af ødelæggelse.
Før du sender dette ønske til marskal Göring,
hvilke foranstaltninger er taget for at sikre
at mens denne diskussion fortsætter,
hele den franske luftfart eller individuelle chauffører
ikke overgive sig på ikke-fransk territorium
for at kunne fortsætte kampen mod Tyskland?
jeg kan sige at intet fly allerede er gået
og vil ikke forlade
for et territorium som dem du lige nævnte.
franske forhandlere spørg og få
manglende levering af fly.
Med udgangspunkt i denne første succes,
de befuldmægtigede angreb artikel 8
som giver enorme problemer.
Franskmændene vil ikke hjemsende deres magtfulde militærflåde
i Atlanterhavshavne besat af tyskerne
og udsat for britiske bombninger.
Hvis vi forlader vores både, som du antydede,
i franske havne af Atlanterhavet eller Den Engelske Kanal,
det er meget muligt at det britiske luftvåben
kommer for at søge at ødelægge dem.
Vi anmoder derfor foreløbigt om
mens fjendtlighederne eksisterer med England,
at beskytte dem.
General Keitel,
som fra tid til anden forlader mødet
at gå og konsultere Hitler og sige det,
fordi Keitel siger:
"Vi kan tage spørgsmålet op igen flådeparkeringshavne,"
"men du skriver under Artikel 8, som den er."
Generalobersten er uenig og accepterer ikke det franske forslag,
men anfører, at det skal reserveres til våbenstilstandskommissionen
til afvikling af fuldbyrdelsesklausuler.
Til brug for Churchill, af Halifax, af Roosevelt,
det forbliver artikel 8.
For kyndig engelsk klausulerne i våbenstilstandskonventionen,
det er, som om franskmændene leverede deres kampflåde til tyskerne.
Denne 22. juni eftermiddag, medlemmer af delegationen
fortsætte med at tale med Keitel
og start en diskussion særligt følsomme
på artikel 19.
Den franske regering vurderer
leveringsklausulen af alle tyske statsborgere
udpeget af rigsregeringen
som i modstrid med ære
på grund af praktiseringen af ​​asylretten.
Vi anmoder om sletning i stk. 19, andet afsnit.
Den tyske hær overveje tyske emigranter
som den største ansporer til krig.
Det er dem, der opildnede til had
og som forrådte deres egen nation.
Det er derfor, vi insisterer så de kan leveres efter ønske
til Tyskland.
På dette igen, Keitel, det vil sige Hitler,
accepterer at sige:
"Bekymrer denne ting dig?"
"Vi vil kun anvende det for dem, der opildner til krig."
”De tyske undersåtter, der ikke opildnede nemlig i krig,"
"de er stille."
Leveringsanmodningen vil være begrænset til disse særlige kategorier
ansporer til krig af tysk statsborgerskab,
tyske statsborgere.
99% af dem var resolutte modstandere
til Hitler og det nazistiske regime.
Faktisk franskmændene vil overgive til tyskerne
en række antinazister
som troede, de ville finde tilflugt i Frankrig.
Denne klausul er optakten til fremtidige anholdelser og udvisninger.
I den nærmeste fremtid, Pétain er bekymret
af omfanget af den tyske besættelse på territoriet.
Pétain-regeringen ønsker at genbosætte sig i Paris,
dette er hans anmodning, hans umiddelbare krav
og desuden viser det sig under våbenstilstandsforholdene.
Den franske regering
kan genbosætte sig i Paris på simpel forespørgsel.
Paris, centrum for alle magter
er udfordringen ved dette nye forsøg forhandling.
Regeringen beder om at genoprette Paris, ikke besat af tyskerne,
og forhandlerne har et andet krav.
Den franske regering kræver, at hovedstaden tilsluttes,
på en ubesat måde,
gennem en slags korridor for at sætte ham i stand til at kommunikere
med ubesatte områder.
Generalobersten gentager at det er umuligt for dem at give,
i dette øjeblik, et fast engagement i dette emne.
Svaret er klart.
Republikken kan genetablere sig i Paris,
men under tysk besættelse.
Mens tyskerne registrere disse historiske forhandlinger,
den franske delegation behandler et sidste afgørende punkt
som giver et problem:
Det faktum at skulle underskriv først våbenhvilen
med Tyskland og Italien at sætte en stopper for den tyske fremrykning
der truer regeringen flygtning i Bordeaux.
Mussolinis uforudsigelighed er bekymrende.
Jeg ved ikke, hvad Italien vil bede om.
Det ved du sikkert men det ved jeg ikke.
Jeg vil fortælle dig at der er visse betingelser
hvem måtte ønske påtvinges af Italien
og at vi vi vil ikke acceptere, hvad der end sker.
Jeg har ingen rettigheder at give råd til Italien
eller for at tiltrække hans opmærksomhed på begge punkter
som du lige har rejst.
Generalobersten tilføjer at vi ikke må forsinke tingene
og at vi skal videre så hurtigt som muligt,
observation, han allerede gjorde i morges.
- Jeg vil gerne have et stykke papir. - GODT.
For handlinger som disse, du logger ikke bare over telefonen.
Jeg vil have et papir, fordi den franske regering har ansvaret.
jeg adlyder.
Huntziger vil betragte det som missionen det, der blev givet ham, er ikke nok.
Han beder om en skriftlig ordre, men sørg for at det er dækket,
fordi han ikke vil selv at underskrive denne våbenhvile.
I slutningen af ​​sessionen, kort før 16.00, denne 22. juni,
et telegram fra Hitler føres til delegationens kendskab.
Tyskerne er ubarmhjertige,
men efter skuffelserne kommer et lille håb.
Instruktioner sendes straks således at Bordeaux
holde sig væk fra militære operationer
indtil forhandlingerne indgås med Italien eller brydes.
Indtil da vil der ikke være nogen militære operationer mod Bordeaux.
Generalen sagde her til morgen:
"Bordeaux-regionen, jeg spørger dig ikke at komme foran byen"
"ikke at skabe panik i byen."
Selvfølgelig vil jeg tænke over det.
Ja, vi vil tage hensyn til det.
I slutningen af ​​denne udveksling,
Huntziger skal i kontakt med general Weygand i Bordeaux
at rapportere til ham og vente på hans ordre.
Tyskerne satte et ultimatum.
Teksten skal være underskrevet senest kl. 19.30.
sagde Keitel som skulle underskrives, i modsat fald,
Frankrig ville være fuldstændig besat.
Klokken 16.50 general Huntziger sættes i kontakt med Bordeaux.
- Hej, er det general Pétain? - Ja, general, ordren?
Ordren: "Delegationen i Frankrig,"
Ordren er givet til den franske delegation,
&quot;ledet af general Huntziger,&quot;
ledet af general Huntziger,
- "at underskrive våbenstilstandsaftalen," - at underskrive våbenstilstandsaftalen,
- "rapport om udførelse." - rapport om udførelsen.
Nå min general, Jeg vil gå og gøre, hvad der er nødvendigt
og jeg vil rapportere. - Det er det.
- Nå, tak General, farvel. - Farvel.
Den 22. juni kl. 18.30 Huntziger står over for Keitel igen.
Før du underskriver våbenhvilen på vegne af den franske regering,
bevæget henvender han sig til den tyske general.
Du ved, du er en soldat, general.
Jeg appellerer til dine følelser som soldat at forstå det i fremtiden,
det skal vi kunne ikke at omvende sig
for at have lavet den gestus, som jeg vil lave.
Det er alt.
Han er hæderlig for en sejrherre for at ære de besejrede.
Kan vi nu fortsætte med underskriften?
Jeg er vant til pennen, sådan er det.
18:36 kl.
General Huntziger underskriver våbenhvilen som sadler Frankrigs skæbne.
Inden afgang, general Keitel vil gerne komme med en personlig udtalelse
til lederen af ​​den franske delegation.
Vi ærer de faldne for fædrelandet på begge sider.
dig modigt og forsvarede tappert og hurtigt
dit hjemlands interesser.
Tak, general.
Jeg vil ikke glemme hvad du sagde.
Jeg vil ikke sige mere fordi jeg ikke kan
Klokken 18.45 forlod Huntziger bilen.
Han skal redegøre for underskriften til General Weygand i Bordeaux.
Dette er den sidste samtale som tyskerne optager.
-Hej hej ? -Ja, general, det her er hovedkvarteret.
- Hej, general, det er gjort. - Det er gjort ?
- Ja min general. - GODT.
- Det er gjort. - Tak igen
måden du gjorde det på. - Tak, general.
Så det er forstået
at kommandoen Tysk vil give ordren
at skåne Bordeaux for ikke at gøre det fratage regeringens frihed.
De fortalte mig ikke, hvor langt de ville gå, men de sagde, at Bordeaux-regionen
ville blive udeladt af alle skub.
- GODT. - GODT.
- Jamen, mange tak, tak, farvel. - Tak General, farvel.
Når Huntziger ringer til Weygand, han er en knækket mand, det er klart.
Han sagde: "Der er det gjort." og så har vi det meget godt
den lettelse, der kommer fra Weygand,
siden den største bekymring af Pétain og regeringen i Bordeaux,
skulle opretholdes uden for den tyske fremrykning.
De vil dog ikke stoppe og fortsætter indtil midnat den 25.
Men intet er endnu virkelig konkluderet for nu,
fordi vi også skal underskrive våbenhvilen med Italien for at afslutte kampene.
Den franske delegation starter den 23. juni kl. 05.25,
ombord på et fly udlånt af Tyskland.
Franskmænd er i Rom sent om morgenen.
Handelen begynder klokken 19.15. på Villa Incisa uden for Rom.
Lettelse: Italienerne giver op til Savoyen, til kolonierne
og den franske flåde.
Det er stadig lidt tilfredsstillelse,
og i Bordeaux, vi mener, at vi har gemt det væsentlige,
det vil sige ære.
Ære bedømmes undtagen af ​​Pétain.
Den dobbelte våbenhvile mellem i kraft kl. 00:35 den 25. juni 1940.
Buglene lyder så våbenhvilen,
otte dage senere marskalens opfordring til at stoppe kampen,
og på territoriet, våbenhvilen fastfryser en dramatisk situation.
Det gjorde tyskerne 1.800.000 fanger,
og omkring halvdelen af disse fanger blev gjort
i denne dramatiske periode hvorunder de franske soldater
lagde deres våben ned, tro på slutningen af ​​krigen.
Krigsfangerne kunne have udgives i efteråret 1940, men nej.
De vil blive sendt til Tyskland, i Stalags og Oflags,
og de vil tjene, for tyskerne, gidsler.
Det er også en måde at spille på Pétains popularitet.
"Vil du være populær? Så vi øger en lille smule"
"pakker til fanger, deres frekvenser, post osv."
Så: "Du nægter os én ting, Det er fangerne, der skåler."
Det bliver sådan her gennem hele besættelsen.
Så, hvad Pétain endnu ikke ved,
det er hvad det bliver til sidst jaget ud af Bordeaux af Hitler.
Tyskerne skar Frankrig på flere områder.
I første omgang må der have været to zoner: En besat zone i nord,
et ubeboet område mod syd.
Tyskerne, af grunde strategisk og militær,
vil tilføje nye områder.
Nord-Pas-de-Calais,
meget strategisk område sammenlignet med Storbritannien,
er vedhæftet til militærregeringen i Bruxelles.
Tyskerne vil etablere langs den franske kyst, et område
siges at være forbudt, så vil de annektere Alsace og Mosel
at udnytte sine ressourcer bedre.
De vil skabe en zone forbeholdt øst, hvor franskmændene
der havde forladt dette område vil ikke være i stand til at komme tilbage
i løbet af sommeren efteråret 1940.
Skillelinjen,
denne nye grænse, som adskiller Frankrig i to hovedzoner,
er et fantastisk værktøj afpresning mod Pétain-regimet.
For at lægge pres,
tyskerne skal bare åbne eller luk denne grænse
alt efter hvad de ønsker få fransk.
Tilføjet til dette er tyske besættelsesomkostninger.
De anmodede beløb til den franske regering
til vedligeholdelse af tropper af den tyske besættelse er betydelige.
Fire hundrede millioner francs per dag af besættelseserstatning.
Det er næsten statsbudgettet.
Værre, våbenhvilen underskriver Frankrigs indtræden
i samarbejde direkte med det nazistiske regime.
Våbenstilstandstraktaten præciserer klart at den franske administration
skal samarbejde med den tyske administration
at opretholde orden, for at undgå kaotiske situationer
og at sikre interesserne af besættelsesmagten.
Våbenstilstanden fuldbyrdet,
Hitler reducerer i aske hele museet
og monumenterne i Rethondes.
Vognen hvori netop er blevet signeret våbenhvilen sendes til Berlin.
Det vil blive ødelagt af SS
på Hitlers ordre, et par dage før hans selvmord i april 1945.
I slutningen af ​​juni 1940
føreren vender triumferende tilbage i Tyskland.
Da Hitler vender tilbage til Berlin, Han venter på et menneskeligt tidevand.
Det er nok derfor at det blev optaget.
De sagde til sig selv, at de ville bruge det
til majestæt af sejren tysk på den franske hær.
Ud over dette underskrevet våbenstilstand i samme vogn som i 1918,
Hitler laver en anden forgiftet gave til Pétain.
Han får ham til at lave en unik kopi optagelser fra Rethondes.
Bevis for historisk indsendelse fra Frankrig til Tyskland.
Lyden er indgraveret på 45 78 rpm skiver
placeret i en metalkasse.
Disse arkiver er deres egne en historie i historien,
siden tyskerne gav dem til franskmændene.
Desuden gav de kun en del af optagelserne,
Disse lydarkiver er blevet hjemsendt i Vichy, hvor de blev anbragt
i Pétains personlige arkiver.
Diskene opbevares omhyggeligt blandt Pétains hemmelige arkiver
på Hôtel du Parc, i hele krigens varighed.
Med den allierede landing, den kommende befrielse af Frankrig
og hans afgang mod slottet fra Sigmaringen, Tyskland,
statsoverhovedet træffer sine arrangementer.
De besluttede at gemme sig de vigtigste arkiver.
De brændte nogle del af det og gemte det.
Det var det, der gav anledning til med de berømte Pétain-stammer
som var betroet forskellige mennesker for at redde dem.
Generelt diplomatisk personale Fremmede lande.
Så disse lydarkiver
blev givet til en ambassadør fra venlige lande,
og denne ambassadør venlige lande har beholdt dem.
uden nogensinde at returnere dem.
Over 70 år gammel efter krigen, disse optegnelser
og de optegnelser, de indeholder overflade i Tyskland.
De er til salg, og dette som erhverver dem ved et salg
for et par tusinde euro er Bruno Ledoux,
en fransk samler.
Hvad fascinerede mig,
det var hvad de var meget tunge aluminiumsskiver,
og jeg indser at han skrev "præsident for rådet",
"National Broadcast Radio," og jeg siger til mig selv at det stadig er en forbløffende ting.
Jeg lytter til de første plader og der hører jeg diskussionerne.
Vi hører lydene, vi hører støjen fra bordene.
Der er vi i hjertet af historien.
Optagelser af forhandlinger af våbenhvilen vidner om dramaet
som Frankrig låser sig fast i fra juni 1940,
Dette skammelige spor er utvivlsomt forklaringen på deres lange forsvinden.
Efter krigen, vi lægger låg på alt det.
Der er genstande, ikke mange, men der er genstande
som blev begravet, skjult,
For det var det et øjeblik af historien, der er blevet slettet.
Disse optagelser slutter sig til rigsarkivet
endelig skal betales i Frankrigs historie-fil.
Hvad de afslører og foreslår giver os mulighed for at berige vores viden
på det frygtelige Rethondes forhandlinger
Våbenhvilen i juni 1940 er Vichy-regimets grundlæggende handling
ledet af marskal Pétain,
og uden tvivl, en af ​​de mørkeste sider
af vores samtidshistorie.