В началото на Втората световна война, през лятото на 1940 г.
Франция страда най-голямото военно поражение
от своята история.
Всичко свърши, германците идват...
Франция е победена.
Това е пълна катастрофа.
На ръба на бездната, Маршал Петен иска примирие.
Степента на поражението е такова, че примирието е било необходимо.
Те са готови да признаят всичко, включително неприемливо.
Хитлер етапи церемонията на Rethondes.
Това наистина е неговият апотеоз.
Той е този, който прави шоуто.
Фюрерът тайно записва всички преговори.
В името на фюрера Франция е победена.
Уникално копие, записано на диск ще бъде предаден на маршал Петен.
Великолепно отмъщение от 1918 г.
паметта трябваше да бъде увековечена.
Копието ще изчезне в хаос от края на Втората световна война.
Държавата решава да осигури определен брой архиви.
Най-изненадващото е, че поставяме толкова време да знам
че тези ценни документи съществуват.
Скорошното откритие на това копие от записите
сега ни позволява да разкажа отвътре
и за първи път,
драмата, която се разигра в Rethondes, след това във Vichy.
Искам да ти кажа
че има определени условия че няма да приемем,
каквото и да става !
Добре осъзнаваш че междувременно,
военните действия продължават в ритъма, който познавате.
Франция, великата военна сила европейски континентален,
се срива в рамките на няколко седмици.
В задъханата република,
правителството на 3-та република, водени от маршал Петен,
молба, на 17 юни 1940 г., спешно,
условията на примирието.
Остава само да разпознаем Германско превъзходство.
Мащабът на поражението беше тъй като се преживява Примирието
като начин за спиране на кървенето
и спаси мебелите, някак си.
в Бордо, правителството няма новини
от петимата членове на неговата делегация заминава за Париж на 20 юни
с оглед на преговорите за примирието.
Ръководителят на делегацията,
Генерал Чарлз Хънцигер, дипломатът Леон Ноел,
Вицеадмирал Льо Люк и генералите Бержере, Паризо
всъщност са били погрижени в Тур от германските власти.
Ние изпращаме тези хора
пресечете Лоара, след това пристигнете в Париж, в хотел Монсо.
Караме ги да спят малко, няколко часа.
И без това са уморени.
Те ще имат право да прекарам час,
за парижани които имат апартамент у дома
да прегърнат семейството си ако тя все още е там.
Сутринта на 21 юни, след тази почивка,
Генерал Хънцигер,
ръководителят на френската делегация, получава пълна забрана
да се свържем с правителството на Бордо.
Тогава членовете му смятат, че срещата скоро ще отвори врати в Париж.
Френската делегация мисли за преговори в Париж.
Немците са инсталирани в Париж от 14 юни.
В Бец има тяхното посолство, всичко това е известно.
Френската делегация научете сутринта
че срещата ще се състои в поляната на Ретондис,
на точното място където е подписано примирието
от 11 ноември 1918 г.
който приключи до Първата световна война.
Те са зашеметени, Освен това не трябваше да бъдат
защото трябваше да помислят, четете Mein Kampf,
те трябваше да оценят артистичната страна на Хитлер и бъдете сигурни
че отиват в Rethondes, но това не ги притесняваше.
Разположен в гората Compiègne, в Оазата,
разчистването на примирието, наричан още Rethondes clearing,
е мястото, където вагонът, в който е подписано примирието
от 11 ноември 1918г
между Франция, нейните съюзници и Германия.
Мястото беше избрано от маршал Фош,
който търсеше уединение на мястото
който трябваше да осигури спокойствие, тишина, изолация
уважение към победения противник по време на преговорите.
Примирието все пак е унищожено Германия и Хитлер.
Остана ноември 1918 г за него като петно,
следователно необходимостта от отмъщение.
Rethondes 1918 е еврейски триумф,
и Rethondes 1940,
той е германският и арийски победител,
което възниква във величие да заличи следите
за срама от 1918 г.
Всъщност в продължение на няколко дни,
Хитлер се подготвя с голямо внимание
и то в най-голяма тайна
достоен празник на това историческо отмъщение
на Германия над Франция.
Воювал е във Франция.
Беше украсено от първокласен железен кръст
в северната част на Франция.
Там го обгазиха.
За него беше важно много специален.
Освен това, когато чуе камбаните обявяване на германското примирие,
той го усеща абсолютно ужасен срам.
Ето какво означаваше за него, това е значителна победа.
Церемонията на Rethondes със сигурност Хитлер е бил негов архитект.
Хитлер често е наричан провален художник,
но неговата политика е много сполучливо произведение на изкуството.
Той очевидно има в начина на разработване на своята политика,
амбицията да се приложи вагнеризмът в действие,
някак си, разширява работата на Рихард Вагнер
в областта политика и история.
На 20 юни 1940г.
ден преди пристигането френски преговарящи,
групата за гражданско и военно инженерство на 3-тия райх,
организацията Todd, пристигат в Rethondes.
Тя отговаря за организацията Страхотна постановка на Хитлер.
Войниците започват чрез възстановяване на железопътната линия.
След това те унищожават с маса стена на Музея на примирието
да изкарам колата.
Най-накрая докарват тази каруца на Примирието
на точното му местоположение през ноември 1918 г.
на около стотина метра на сградата, в която се помещава.
Има паметник който представлява германския царски орел,
бити от съюзниците.
Паметник, където е изписан,
от 1918 г.
тук, немска престъпна гордост беше победен.
Това твърдят германските власти
че Хитлер няма да се радва да го види, така че те поставиха голямо знаме.
Междувременно, същия този 20 юни м.г.
на френско-белгийската граница, в главната квартира на Хитлер
от Bruly-de-Pesche,
вълнението е на върха си.
Докато от френска страна, изключително трудно се намира
споразумение за примирие.
От немска страна, по-скоро сме заети да го пишем.
Ще донесем от Берлин
Преводачът на Адолф Хитлер, Пол Шмид.
Пол Шмид пристига със самолет
в главната квартира на Хитлер.
Той е този, който през нощта,
превежда проекта на конвенцията.
Шмид е един от хората,
малки ръце, малки имена от историята,
който изигра сравнително важна роля в тази ужасна афера.
Намира се в малката селска църква
че генералният щаб немски дипломат
зает с писане на конвенциите за примирие.
Цяла нощ екипите, която включва Пол Ото Шмид,
работа на свещи.
Единственият шум, в крайна сметка,
че Шмид ще чуе при пристигането си в тази църква,
това е пукането пишещи машини.
Той ще прекара нощта си,
със секретарките около него,
да се преведе възможно най-точно от немски на френски
това споразумение за примирие защото те са копия
които ще бъдат предадени на пълномощниците на следващия ден.
Шмид обяснява, че няколко пъти през нощта,
Кайтел и Хитлер дойдоха
да се поинтересувам малко към това, което се случваше.
След като работата приключи,
трябва да стигнем до Rethondes възможно най-бързо, на повече от 160 километра.
Пътищата все още са задръстени милиони разселени хора и войници.
Пол Шмид, веднъж подписаните споразумения за примирие,
ще се върне веднага в колата на Рибентроп
и карам като луд към Компиен,
защото ги е страх да не закъснеят
и това Рибентроп непрекъснато повтаря към своя шофьор:
"Невъзможно е като тълкувател на примирието"
"може да е късно."
За усъвършенстване на декора
и създайте събитие с международен обхват,
трябва да стане известно.
Това е Йозеф Гьобелс,
със своите услуги на пропагандата на Райха, който го организира.
Локализират местата, после донасят максимум кореспонденти
на международната преса.
доколкото ми е известно, нямаше чужда преса
в Ретонд през 1918 г.
Това е гражданска и военна церемония, между войници,
които признаха края на военните действия, но такава постановка нямаше
изключително унизително.
Германците донесоха камиони с журналисти.
Много американци… Швейцарци, италианци, испанци.
Световната преса е тук да стане свидетел на поражението на Франция
и неговото унижение.
Остава да уточним още един детайл.
Пресата е поканена
и камерите на армейската служба са готови.
През 1940 г. камерите не са оборудвани звукозаписващи устройства.
Звукът се записва отделно.
За тази историческа церемония, Хитлер пита обкръжението си
тайно да звучи вагонът Rethondes
в който трябва да се проведе подписването на примирието.
Микрофоните са скрити около масата.
За този запис,
немците ще използват пластмасови магнитни ленти
и рекордера разработен от компанията BASF.
Армейски техници са инсталирани в техния технически компютър
скрит в гората около поляната.
По принцип германците преживяха този момент
като абсолютно необходимо,
великолепното отмъщение от 1918 г и диктата на Версай.
Тъй като имаше това отмъщение,
беше необходимо да се увековечи паметта с всички съвременни средства.
За германците, записващи архиви,
вече представлява технологичен напредък,
тъй като никога досега не е правено.
Представлява факта на замръзване, веднъж завинаги,
в диска, проведените разговори,
преди всичко, може би за в бъдеще,
Доктор Гьобелс като майстор на пропагандата.
за в бъдеще, може би това беше възможността, един ден,
за да можете да го използвате като част от филм.
Тази победа над френската мощ и предстоящата церемония,
Хитлер ги харесва с още повече радост
какво мисли в момента че тези дни са преброени.
Това е апотеозът на режима на Хитлер, това наистина е неговият апотеоз.
А именно, че Хитлер от 1938 г. смятал, че е болен.
Мислеше, че е много болен и си мислеше, че скоро ще умре.
Това може да е една от причините което го накара да ускори това примирие,
защото повтаряше на околните че иска да свърши своята „работа“
преди да умре.
По обяд на 21 юни 1940 г.
докато французите трябва да пристигнат малко късно,
Хитлер влиза за първи път в Поляната на примирието.
Той не крие щастието си.
Хитлер влезе в голям мерцедес,
Вимпелът на фюрера е вдигнат на мачтата.
Същия ден в 15:30 ч.
френски преговарящи най-накрая пристигат на местоназначението си,
по пътеката което води до сечището.
Компанията Groz Deutschland, Личната охрана на Хитлер,
подават им оръжията си с фанфари.
При пристигането им, те откриват с ужас
тази поляна от примирието на Ретонд.
Ръководителят на делегацията,
Генерал Чарлз Хънцигер, дипломатът Леон Ноел,
Вицеадмирал Льо Люк и генерал Жан Бержере
разбират, че са връхната точка на шоуто.
Ще попитаме компанията на честта да оказват почестите.
Всъщност за французите,
много е натоварващо, много е стресиращо
да видя всички тези войници подред, страхотно с музиката.
Това е една от причините
когато Хънцигер пристига пред вагона Rethondes,
той ще има много проблеми да влезе там.
Има изключително унизителна гледка,
и всичко това се случва пред очите ви на чуждестранния печат и по-специално
на американската преса.
Има американски кореспондент, Уилям Шерер, следователно САЩ
които са неутрални,
гледайте унижение на живо на френското правителство.
Това е изключително трудно.
Унизителната церемония е уредена като музикална хартия.
Делегацията все още не знае клаузите на примирието
написани от немците.
При пристигането на пълномощниците, когато влязат във вагона,
Германските власти вътре ще стане.
Хитлер ще поздрави, освен това, с хитлеристкия поздрав.
Четиримата французи ще се установят около масата за преговори.
Това е от 15:30 часа на 21 юни, че немците започват да записват
от всички разговори вътре във вагона,
без знанието на французите.
за първи път е, от началото на Втората война
че тези исторически записи се излъчват.
Освен Хитлер, неговият персонал, немски техници,
Маршал Петен и някои членове на неговото правителство,
никой никога не е знаел за това.
[Аудио на немски]
Съществуват писмени доклади,
но те не са пълни.
Тези непубликувани исторически записи,
той е френски колекционер който го е придобил.
След това присъстват във вагона:
Адолф Хитлер, Херман Гьоринг, Рибентроп, Рудолф Хес
и германските генерали Кайтел и Йодл.
От френска страна,
там са всички членове на делегацията начело с генерал Хънцигер.
Генерал Кайтел започва да чете изявление, написано от Хитлер.
[Аудио на немски]
В името на фюрера, Трябва да ви направя следното изявление,
това е 11 ноември 1918 г. в същата тази кола,
която започна така изпитанието на германския народ.
Всичко, което може да се наложи на народ в безчестие,
в морална деградация, в човешко и материално страдание,
първоначално взето тук.
Франция е победена.
Френското правителство
молеше се правителството на Райха
за да го уведоми немски условия
за сключване на примирие.
Хитлер седи на същия стол къде беше френският маршал през 1918 г.,
и пред него, горкият Хънцигер...
Тогава Хитлер не каза нищо, но явно ликува.
Както през 1918 г. вътре във вагона е
че споразумението за примирие написана и преведена предната вечер,
им се дава в присъствието на Хитлер.
Ние ще им дадем по това време,
копията споразумения за примирие.
Това е моментът, когато Хитлер ще реши да напусне срещата,
така че ще стане,
след Херман Гьоринг, от Рудолф Хес и Рибентроп.
Хитлер поздравява за кратко Хънцигер.
Магнетофоните продължават да записват звукът на Хитлер, напускащ вагона.
Все още нищо не казва.
Когато слезе от вагона,
чуваме фанфарите да свирят немският химн за фюрера.
При напускане на вагона, Хитлер ще го направи отново
отидете на преглед компанията на честта
на дивизията Groz Deutschland,
и тогава немският химн ще избухне,
и ето защо
пълномощниците, които са във вагона няма да седнат,
защото техните германски колеги отсреща, стоят и това е техният химн.
Хитлер остава в Ретонд.
Генерал Кайтел, Генерал Йодл и преводачът Пол Ото Шмид,
представя на генерал Хънцигер Конвенцията за примирието.
Кайтел е началник на щаба немски армии
а Йодл е неговият втори.
Те бяха избрани от Хитлер
да постигне и сключи това примирие.
Той избира Кайтел защото той е офис човек,
той е бюрократичен войник
от което няма да има от какво да се страхува.
За да можете да слушате откъси от тези исторически разговори,
сме възстановили във вагона Rethondes
с актьори в епохални униформи и костюми
В 17 часа на 21 юни 1940 г.
французи и немци са на масата за преговори.
В 17:30 ч.
немците смятат, че ще свършат много бързо.
Те искат да знаят степента правомощия на френската делегация.
Кайтел пита чрез своя преводач.
Германското правителство
и главнокомандващият немски армии
смята френската делегация
като делегация от пълномощни представители.
Чувствахме, че трябва да имате
пълните необходими правомощия да преговаряме и подписваме.
Моят генерал ще разбере това в такива сериозни въпроси,
които включват цялата съдба от Франция,
не мога сам си слагам подпис
за съществените неща, без да се позовава на правителството.
затова питам
ако ми е възможно да го отнесе до френското правителство.
Кайтел е изненадан от това – питат французите
да могат да обсъждат с тяхното правителство.
Той е ужасно изненадан,
защото е абсолютно убеден
които французите имаха официална заповед за подписване на примирието,
във всеки случай да го обсъдим определени точки, но за да го подпише,
и той е изненадан, че трябва да питат правителствено споразумение.
Французите забелязват на текст.
Преди заминаването си генерал Хънцигер беше получен от Петен,
в присъствието на командира главнокомандващ на армиите генерал Вейганд.
Петен му беше наредил да прекъсне преговорите
ако Германия поиска пълна капитулация или част от флота,
окупацията на метрополията и империята.
Към тези три точки се добавя забраната за доставка на авиация.
Това е вид облекчение,
защото очакваха много по-лошо.
Трите условия кои са били условията, при които
френското правителство не исках да се върна,
а именно: спасете флота, спаси империята
и избягвайте пълната окупация на територията,
Хитлер ги приема,
докато някои в неговия лагер, някои от неговите съюзници,
го тласна да постави Франция на колене.
След четене, точките, на които Петен настоя
изглеждат уважавани.
Жест към Франция от Хитлер
или плод на умен политически изчисления?
И там,
тази „индулгенция“ на Хитлер
се обяснява от самия контекст на примирието.
Хитлер вече обмисля следващия ход.
Ще вървим ли към споразумение? с британците,
или войната ще продължи?
Има тези два варианта, все още не знаем.
Хитлер иска да сложи край възможно най-скоро,
първо, защото той иска връщане в Англия.
След това иска да покаже на англичаните
че френското примирие според него е доста щедър,
и следователно, непостигането на примирие, но мирен договор с англичаните
сравнително бързо и се обърнете обратно на изток.
Благодарение на това снизходително примирие уж,
установява фюрерът дяволски трик
което предвижда два сценария.
Първият, този на германския мир с Великобритания.
Ако Англия си направи равносметка и подпише мира,
има редица клаузи в примирието, които са направени
да го насърчи да го направи,
Клаузи, които казват:
„Когато мирът се върне, такива неща ще се случват",
неща, които интересуват удивително Англия,
по-специално евакуацията от атлантическото крайбрежие
от германската армия.
Тя е в пълен размер.
След това има член 8 на френския флот,
който казва, че Германия няма цел
на тази флота в деня на мира.
Очевидно е огромен сигнал към Лондон,
що се отнася до Вашингтон, освен това,
така че тези две правомощия тежи най-много
в полза на възстановяването общ мир.
Вторият сценарий е направен за разрешаване на случая с Франция
в контекста на война срещу Чърчил.
В този момент,
може да е интересно
да разтърси Франция
в немския лагер
и в антибританския лагер.
Следователно, чрез измерване на клаузите,
като не отивам до края на бруталността,
можем да доведем французите
да влезете в тази игра.
И така, това е изчислението, което е направено.
Въпреки това, все още има точки които тревожат френската делегация.
Победителите изискват капитулация Френски самолети за немската армия.
Те също питат че военният флот
да бъде репатриран в континентална Франция.
И накрая, член 19 от конвенцията
настоява френското правителство се изисква да доставят при поискване
всички германци, посочени от правителството на Райха
и които са във Франция.
Не може да се подпише примирието без одобрението на правителството на Бордо,
Генерал Хънцигер искане за комуникация
с надзорния си министър.
Какво би било полезно за мен
е да поставя себе си по телефона
възможно най-скоро с моето правителство.
[Аудио на немски]
Добре осъзнаваш че междувременно,
военните действия продължават в ритъма, който познавате.
Знам.
Има условия
които можем да приемем и обсъдим веднага, ако искате да го обсъдим,
но има други, които са безмилостни.
Ти знаеш цялата любов Французи за страната си.
Генерал Йодл казва, че дискусията по правни въпроси,
не ни напредвайте по никакъв начин в настоящата ситуация,
но това е въпрос на знание ако Франция иска да продължи войната
или ако иска да прекрати военните действия.
След няколко минути почивка,
Преговорите продължават в 18.30 часа.
немски офицери стават все по-заплашителни.
Не трябва да бъде френската делегация
оставя оставащи съмнения.
Военните действия продължават
и военните действия няма да спрат.
Второ, припомня генерал-полковникът
че самите принципи на конвенцията
не може да се променя.
Разбирам ли това Това някакъв ултиматум ли е?
Трябва да свършим бързо
и също е необходимо
че самите принципи от споразумението се поддържат
…
както са посочени
в документа които имате пред себе си.
Ние им предлагаме да имат телефонна линия
между Бордо и Компиен,
и за голямо германско удивление,
имаше радиовръзки.
Поставихме палатка за французите, много хубава палатка, между другото,
не много далеч от фургона,
и Германската служба за предаване
опитвайки се да поставите линия в средата на гората на Компиен,
да успее да получи комуникация с Бордо.
Здравейте, може ли питам генерал Вейганд?
Да, генерале мой.
Да, не режа.
Трябва да поддържаме комуникация.
Германците винаги слушат разговори, дори телефонни разговори.
От това, те запазиха само началото.
- Здравейте ! - Да?
- Ето го генерала... моя генерал. - БЛАГОДАРЯ.
- Давам му устройството.
В 20:15 телефонът звъни в офиса на Вейганд.
На линия, Huntziger.
Здравейте !
Здравей, щаб, кой е на телефона?
Генерал Вейганд.
Генерал Вейганд, да, генерале мой, Това е Huntziger.
Huntziger най-накрая е поставен във връзка с Бордо.
Поставя се в директен контакт с генерал Вейганд,
който, нека си припомним, е този който придружава маршал Фош
през 1918 г. в същия този вагон.
Има много голямо значение,
това има огромен резонанс за него.
Huntziger каза на Weygand:
На палатка съм до вагона, който познавате,
и Вейганд, при тази дума: „Бедният ми приятел“.
Генерале, разбирате ли ме?
Да, разбирам те.
Ръководителят на делегацията диктува на своя министър
условията на примирието.
Тежки условия, но не и безчестно,
заключа веднага Хънцигер и Вейганд.
Французите в Бордо ще ги ударят и ще ги предава, страница след страница,
на Петен, който отчаяно се опитва да намери около него
ядро от министри, с които да обсъждаме споразумения за примирие.
В Бордо е ден най-дългата от драмата от 1940 г.
Започва на 22 юни от Министерския съвет
около Лебрен и Петен,
да обсъдим условията на примирието.
Някои министри че Петен успя да събере, присъства.
Има по-специално Weygand,
Шотем и Дарлан.
Адмирал Дарлан отказва да подпише примирието
след като прочетох немските условия на френския флот,
които искат репатрирането му в атлантическите пристанища
под немски контрол.
Англичаните ще ги бомбардират и това би било нормално, това би била тяхната игра.
Бихме разбрали, че не позволява неговите части стигат до Брест,
дори Хитлер да псува че той няма планове за нея.
Това не е сериозно.
по време на война,
ние не позволяваме правете такива неща
разчитайки на речта честта на врага.
Друга статия е проблемна по време на този Министерски съвет.
Това е член 19 от Конвенцията за примирие,
който маркира страницата най-непочтеното от френска страна.
Френското правителство трябва да се предаде на германците
всички чужди граждани който намери убежище във Франция,
по-специално антинацистите австрийски или немски,
който намери убежище във Франция в края на 30-те години.
Всички национали които биха могли да бъдат подпалвачи на война,
които в умовете си, са подпалвачи на война.
Подпалвачите на войната са равни евреи.
Били сме гостоприемна земя за антинацистките бежанци.
Така наричаме напълно непочтена статия.
Тук имаме Хитлер в неговите произведения
които се състоят в поставяне на пръста на хора в срамни екипи,
като ги оставите да повярват в началото че е малко нещо.
Има си име, зло е.
Рано сутринта на 22 юни и след нощ на дебат,
избрана комисия напишете списък с контрапредложения.
Като предварително, неокупацията на Бордо,
и Петен изпраща лично съобщение до Хитлер.
По статия 2:
Този Париж и департаментите околните не са заети.
По чл.19:
Че не доставяме на германците техните граждани, намерили убежище във Франция.
Такава доставка би било в противоречие с честта.
По член 5:
Че френските самолети не са доставени.
По член 22:
Че примирието трябва да влезе в сила
преди заключението на италианското примирие.
И накрая, относно член 8:
Тези френски военни кораби се изпращат,
не в родното им пристанище на мирновременния Атлантик,
но остават в Северна Африка.
Мярка, към която Адмирал Дарлан.
Министерски съвет се среща отново в Бордо,
и там виждаме този Дарлан вече отстъпва.
Нощта донесе лош съвет.
В съвета на министрите на нощта,
Вейганд беше паднал върху него
казвайки: „Няма да се провалиш примирието с вашите малки лодки."
Вейганд беше напълно примирен.
В девет часа,
Вейганд телефонира на Хънцигер контрапредложения.
В Rethondes, Заседанието се подновява в десет часа.
Френските делегати имайки само Кайтел пред тях
и неговият преводач Пол Ото Шмид.
Атмосферата е напрегната.
Това е преговорите последен шанс.
Започва с изявление на Huntziger.
Маршал Петен се обърна вчера
много спешно лично обжалване
на райхсканцлера
като го попитам че германците напредват към Бордо
бъде спряно, за да се позволи на правителството да строи
неговото обсъждане при пълна свобода.
Не получи отговор и ме таксува да питам
ако можем да му дадем този отговор.
– пита Петен че правителството на Бордо,
е по някакъв начин защитен,
че германците не ходи там
Германският отговор е ясен, повишават налягането.
генерал Кайтел посочва
че е способен
да даде отговор от името на фюрера
до момента също имаме
утвърдителния отговор на френската делегация към нашето съгласие.
Хитлер отговаря че няма въпрос за това.
Докато Примирието не е напълно договорено и подписано,
немците ще продължат напредването си.
Така френското правителство наистина е хванат в капан.
Той знае, че ако не подпише примирието, при условията, изисквани от Хитлер,
немците ще пристигнат в Бордо и ще ги направи затворници.
Касетофоните записват всичко.
Преговарящите започват дискусия по чл.5
Относно френски военни самолети.
разбирам добре че тези френски военни самолети
не трябва да се използва повече срещу Германия,
но, доставяйте самолети за бойци
също е сериозно отколкото за армейски боец
да предаде меча си.
Това е много голямо унижение които биха им били нанесени.
Тази авиация не е голяма.
Вече не беше силната точка на френската армия,
но освен това генерал Вюлемен
който не беше във френската армия,
най-благоприятни за примирието,
беше преминал всички самолети в летателно състояние
на брега на Северна Африка.
Дори да дадем заповед за екипажите да доставят самолетите,
Не мисля, че ще го направят.
Ще унищожат самолетите им.
Следователно, предлага френското правителство
отколкото думата доставка да бъдат заменени от унищожение.
Преди предаване това пожелание към маршал Гьоринг,
какви мерки са взети за гарантиране
че докато тази дискусия продължава,
цялата френска авиация или отделни водачи
не се предавайте на нефренска територия
за да може да продължи борбата срещу Германия?
мога да кажа че вече няма излетял самолет
и няма да си тръгне
за територия като тези, които току-що споменахте.
френски преговарящи поискай и получи
недоставка на самолети.
Надграждайки този първи успех,
пълномощниците атакува член 8
които създават огромни проблеми.
Французите не искат репатрират своя мощен военен флот
в атлантическите пристанища окупиран от германците
и изложен на британски бомбардировки.
Ако оставим нашите лодки, както посочихте,
във френските пристанища на Атлантическия океан или Ламанша,
много е възможно че британските военновъздушни сили
идва да се стреми да ги унищожи.
Поради това молим временно,
докато съществуват военни действия с Англия,
да ги приюти.
генерал Кайтел,
който от време на време напуска срещата
да отидат и да се консултират с Хитлер, казвайки така,
защото Кайтел казва:
„Можем да преразгледаме въпроса пристанища за паркиране на флота,"
„но ти подписваш Член 8 в сегашния му вид."
Генерал-полковникът не е съгласен и не приема френското предложение,
но заявява, че трябва да се запази до комисията по примирието
за уреждане на клаузите за изпълнение.
За използването на Чърчил, от Халифакс, на Рузвелт,
остава член 8.
За добре познат английски клаузите на Конвенцията за примирие,
все едно французите доставят техния боен флот на германците.
Този следобед на 22 юни, членове на делегацията
продължи да говори с Кайтел
и започнете дискусия особено чувствителен
на чл.19.
Френското правителство счита
клаузата за доставка от всички германски граждани
определен от правителството на Райха
като противно на честта
поради упражняването на правото на убежище.
Ние искаме изтриването от параграф 19, втори параграф.
Германската армия смятат немските емигранти
като най-големият подстрекатели към война.
Те са тези, които насаждаха омраза
и които предадоха собствената си нация.
Ето защо ние настояваме за да могат да бъдат доставени при поискване
до Германия.
Отново на това, Кайтел, тоест Хитлер,
се съгласява да каже:
„Това нещо тревожи ли те?“
„Ще го приложим само за тези, които подстрекават война."
„Германските поданици, които не подбуждаха а именно във война,"
"тези са тихи."
Заявката за доставка ще бъдат ограничени до тези специални категории
подстрекатели към война с немска националност,
немски граждани.
99% от тях бяха категорични опоненти
на Хитлер и нацисткия режим.
Всъщност французите ще предаде на германците
редица антинацисти
които смятаха, че ще намерят убежище във Франция.
Тази клауза е прелюдията за бъдещи арести и депортации.
В близко бъдеще, Петен е притеснен
от степента на германската окупация на територията.
Правителството на Петен иска да се установи отново в Париж,
това е неговата молба, неговата непосредствена претенция
и освен това се появява при условията на примирие.
Френското правителство
може да се премести в Париж при проста заявка.
Париж, център на всички сили
е предизвикателството на този нов опит договаряне.
Правителството иска да върне Париж, не е окупиран от германците,
и преговарящите имат друго изискване.
Френското правителство изисква свързване на капитала,
по незает начин,
през своеобразен коридор за да му позволи да общува
с незаети територии.
Генерал-полковникът повтаря че е невъзможно да дадат,
в този момент, твърд ангажимент по тази тема.
Отговорът е ясен.
Републиката може да се възстанови в Париж,
но под немска окупация.
Докато германците запишете тези исторически преговори,
френската делегация разглежда един последен важен момент
което създава проблем:
Фактът, че трябва да първи подписват примирията
с Германия и Италия за да сложи край на германското настъпление
който заплашва правителството бежанец в Бордо.
Непредсказуемостта на Мусолини е тревожна.
Не знам какво ще поиска Италия.
Вероятно знаете но това не го знам.
Искам да ти кажа че има определени условия
който може да иска да бъдат наложени от Италия
и че ние няма да приемем, каквото и да стане.
аз нямам права да дава съвети на Италия
или да привлече вниманието му на всяка точка
които току-що отгледахте.
Генерал-полковникът допълва че не трябва да отлагаме нещата
и че трябва да продължим възможно най-бързо,
наблюдение, което той вече направи тази сутрин.
- Искам да имам лист хартия. - ДОБРЕ.
За действия като тези, не се подписвате просто по телефона.
Искам хартия, защото френското правителство е начело.
подчинявам се.
Huntziger ще счита това за мисията което му е дадено не е достатъчно.
Той иска писмена заповед, но се уверете, че е покрито,
защото не иска сам да подпише това примирие.
В края на сесията, малко преди 16 часа, този 22 юни,
се носи телеграма от Хитлер до знанието на делегацията.
Немците са безмилостни,
но след разочарованията идва малко надежда.
Изпращат се инструкции незабавно, така че Бордо
стойте далеч от военни операции
до преговорите да бъде сключен с Италия или развален.
Дотогава няма да има военни операции срещу Бордо.
Тази сутрин генералът каза:
„Регионът на Бордо, питам ви да не идвам пред града"
„да не създавам паника в града“.
Разбира се, ще помисля.
Да, ще го вземем предвид.
В края на този обмен,
Huntziger трябва да се свърже с генерал Вейганд в Бордо
да му докладвам и чакайте заповедите му.
Германците поставят ултиматум.
Текстът трябва да бъде подписан не по-късно от 19:30ч.
каза Кайтел който трябваше да бъде подписан, в противен случай,
Франция щеше да бъде изцяло окупирана.
В 16:50 ч. генерал Хънцигер се свързва с Бордо.
- Ало, генерал Петен ли е? - Да, генерале, заповедта?
Заповедта: "Делегацията във Франция",
Заповедта е дадена на френската делегация,
&quot;председателстван от генерал Huntziger,&quot;
председателстван от генерал Huntziger,
- "да подпише споразумението за примирие", - да подпише споразумението за примирие,
- „доклад за изпълнението“. - отчет за изпълнението.
Е, генерале мой, Ще отида и ще направя необходимото
и ще докладвам. - Това е.
- Е, благодаря, генерале, довиждане. - Чао.
На 22 юни от 18.30 ч. Huntziger отново се изправя срещу Keitel.
Преди подписването на примирието от името на френското правителство,
трогнат, той се обръща към германския генерал.
Ти знаеш, ти си войник, генерале.
Обръщам се към вашите чувства като войник да разберем, че в бъдеще,
трябва да можем да не се покаят
за това, че направи жеста, който ще направя.
Това е всичко.
Той е почтен за победител да почете победения.
Може ли сега да продължа с подписа?
Свикнах с писалката, това е така.
В 18:36 ч.
Генерал Хънцигер подписва примирието което определя съдбата на Франция.
Преди да замине, генерал Кайтел бих искал да направя лично изявление
на ръководителя на френската делегация.
Почитаме падналите за родината и от двете страни.
ти смело и храбро и бързо отбранени
интересите на родината си.
Благодаря ви, генерале.
Няма да забравя какво каза.
Няма да казвам повече защото не мога
В 18:45 Хънцигер напуска колата.
Той трябва да отчете подписа на генерал Вейганд в Бордо.
Това е последният разговор че немците записват.
-Здравей Здравей ? - Да, генерале, тук е щабът.
- Здравейте, генерале, готово. - Готово е ?
- Да, генерале. - ДОБРЕ.
- Готово е. - Благодаря ви отново
начина, по който го направи. - Благодаря ви, генерале.
Така се разбира
че командата Германецът ще даде заповед
да пощади Бордо, за да не отнемат свободата на правителството.
Не ми казаха докъде ще стигнат, но те казаха, че регион Бордо
ще бъдат пропуснати на всички натискания.
- ДОБРЕ. - ДОБРЕ.
- Е, благодаря много, благодаря, довиждане. - Благодаря, генерале, довиждане.
Когато Huntziger телефонира на Weygand, той е разорен човек, това е ясно.
Той каза: „Ето, свършено е.“ и така се чувстваме много добре
релефът, който излиза от Weygand,
тъй като основната грижа на Петен и правителството на Бордо,
трябваше да се поддържа извън германското настъпление.
Те обаче няма да спрат и ще продължи до полунощ на 25-ти.
Но все още нищо не е така наистина приключих за сега,
защото и ние трябва да подпишем Примирието с Италия за прекратяване на битката.
Френската делегация излита на 23 юни в 05:25 ч.,
на борда на самолет, нает от Германия.
Французите са в Рим късно сутринта.
Търговията започва в 19:15 ч. във Вила Инциза извън Рим.
Облекчение: Италианците се отказват до Савоя, до колониите
и френския флот.
Все още е малко удовлетворение,
и в Бордо, смятаме, че сме спестили същественото,
тоест чест.
Честта се оценява освен от Петен.
Двойното примирие между в сила от 00:35 ч. на 25 юни 1940 г.
Тогава биговете звучат примирието,
осем дни по-късно призивът на маршала да спре битката,
и на територията, примирието замразява една драматична ситуация.
Германците го направиха 1 800 000 затворници,
и около половината от тези затворници е направено
през този драматичен период по време на които френските войници
сложиха оръжията си, вярвайки в края на войната.
Военнопленниците можеха да бъде освободен през есента на 1940 г., но не.
Те ще бъдат изпратени в Германия, в Stalags и Oflags,
и те ще служат, за германците, заложници.
Това също е начин да играе на популярността на Петен.
„Искате ли да сте популярни? Така че увеличаваме малко"
"колети за затворници, техните честоти, поща и т.н."
Тогава, „Вие ни отказвате едно нещо, Затворниците са тези, които вдигат тост.
Ще бъде така през цялата окупация.
Тогава, това, което Петен все още не знае,
това ще бъде накрая изгонен от Бордо от Хитлер.
Германците режат Франция в няколко области.
Първоначално трябва да е имало две зони: окупирана зона на север,
незаета територия на юг.
Германците по причини стратегически и военни,
ще добави нови области.
Норд-Па-дьо-Кале,
много стратегическа зона в сравнение с Великобритания,
е приложен на военното правителство в Брюксел.
Германците ще установят по френското крайбрежие, площ
каза, че е забранено, тогава те ще анексират Елзас и Мозел
за по-добро използване на неговите ресурси.
Те ще създадат зона запазено за изток, където французите
които са напуснали този район няма да може да се върне
през лятото на есента на 1940 г.
Разделителната линия,
тази нова граница, която разделя Франция в две основни зони,
е страхотен инструмент на изнудване на режима на Петен.
за оказване на натиск,
германците просто трябва да отворят или затворете тази граница
в зависимост от това какво искат вземи френски.
Добавено към това е Разходите на германската окупация.
Исканите суми на френското правителство
за издръжката на войските на немската окупация са значителни.
Четиристотин милиона франка на ден компенсация за работа.
Това е почти държавния бюджет.
Още по-лошо, примирието подписва влизането на Франция
в сътрудничество директно с нацисткия режим.
Договорът за примирие ясно уточнява че френската администрация
трябва да си сътрудничат с германската администрация
за поддържане на реда, за избягване на хаотични ситуации
и за осигуряване на интересите на окупационната власт.
Примирието приключи,
Хитлер намалява в пепел целият музей
и паметниците на Ретонд.
Вагонът, в който току-що е подписан примирието е изпратено в Берлин.
Ще бъде унищожен от СС
по заповед на Хитлер, няколко дни преди самоубийството си през април 1945 г.
В края на юни 1940 г.
фюрерът се завръща триумфално в Германия.
Когато Хитлер се завръща в Берлин, Той чака човешки прилив.
Сигурно затова че е записано.
Казаха си, че ще го ползват
за величие на победата Немски във френската армия.
В допълнение към това подписано примирие в същия вагон като през 1918 г.
Хитлер прави друг отровен подарък за Петен.
Кара го да направи уникален екземпляр записи от Rethondes.
Доказателство за историческо подаване от Франция до Германия.
Звукът е гравиран на дискове 45 78 rpm
поставени в метална кутия.
Тези архиви са техни собствени история в историята,
още от германците ги даде на французите.
Освен това те дадоха само част от записите,
Тези звукови архиви са репатрирани във Виши, където са поставени
в личния архив на Петен.
Дисковете се съхраняват внимателно сред тайните архиви на Петен
в Hôtel du Parc, през цялото времетраене на войната.
С десанта на съюзниците, предстоящото освобождение на Франция
и тръгването му към замъка от Зигмаринген, Германия,
държавният глава се урежда.
Решиха да се скрият най-важните архиви.
Изгориха някои част от него и го скри.
Това е, което породи с известните куфари на Петен
които са били поверени на различни хора да ги спасят.
Като цяло, дипломатически персонал чужди държави.
След това тези звукови архиви
бяха дадени на посланик от приятелски страни,
и този посланик приятелски държави са ги запазили.
без никога да ги върне.
Над 70 години след войната тези записи
и записите, които съдържат повърхност в Германия.
Продават се и това който ги придобива при продажба
за няколко хиляди евро е Бруно Леду,
френски колекционер.
Какво ме заинтригува,
това са били те много тежки алуминиеви дискове,
и осъзнавам че е написал "президент на Съвета",
„Национално радио“ и си казвам че все още е нещо удивително.
Слушам първите записи и там чувам дискусиите.
Чуваме шумовете, чуваме шума на масите.
Ето, ние сме в сърцето на Историята.
Записи на преговори на примирието свидетелстват за драмата
в който Франция се заключва от юни 1940 г.
Тази срамна следа несъмнено е обяснението за дългото им изчезване.
след войната, слагаме капак на всичко това.
Има обекти, не много, но има обекти
които бяха заровени, скрити,
Защото беше момент от историята, който е изтрит.
Тези записи се присъединяват националния архив
най-накрая да бъде платено във файла История на Франция.
Какво разкриват и подсказват ни позволява да обогатим знанията си
на ужасното Преговори с Rethondes
Примирието от юни 1940 г е основополагащият акт на режима на Виши
водени от маршал Петен,
и несъмнено, една от най-тъмните страници
на съвременната ни история.