На початку 1943 р. Друга світова війна
справді став загальне протистояння.
Дедалі більше націй беруть участь у конфлікті.
Хай будуть із союзниками
або держави Осі, де вони зустрічаються
беззахисний під військовою окупацією.
Напавши на Радянський Союз,
Адольф Гітлер прокинувся грізний супротивник.
В серці страшне Російська зима, на руїнах міста
які постраждали занадто довгі місяці боротьби,
німецькі війська були змушений до принизливої капітуляції.
Тисячі в'язнів опинилися
пробиратися російськими рівнинами.
Падіння Сталінграда був ключовим моментом у війні,
бо Червона армія тоді могла початися відкинути німецьких окупантів
і повернути свою країну.
Німецький народ все більше усвідомлював
переваги американців сприяв військовим зусиллям союзників.
Авіаційні бомбардувальники Американець приєднався до R.A.F,
для рейдів масштаб проти портів,
промислові центри і великі міста,
таким чином передаючи справжнє повідомлення рішучості Гітлеру та його генералам.
Поки підкопують довіру німецького народу
щодо його Fürher
У 1943 році надія сприятливого результату
народився на війні проти Японії в Тихому океані.
Для молодих американських морських піхотинців,
Острів Гуадалканал
був синонімом що завгодно, але не тропічний рай.
Реальність була зовсім іншою.
Ночі, збурені вибухами бомбовий і артилерійський вогонь,
дикі бійки у смердючих джунглях,
морські піхотинці пірнають у своїй щурячій норі
тоді як японські літаки обстріляли територію.
Боротьба проти малярія і дизентерія,
і загроза постійний снайперський вогонь.
Але завзятість японців на Гуадалаканалі,
було ніжно але обов'язково відпустити.
Перемога прийшла раніше
ніж сподівався Американські та австралійські генерали.
через Азію,
тримали японські солдати під їхнім пальцем багато народів.
Таким чином порушуючи обіцянки Японії вести їх у світле майбутнє.
Друга війна світ поставив перед справжньою дилемою
до націоналістів антиколонізаторів у регіоні.
Чи повинні вірити Японські обіцянки
або спробувати домовитися з союзниками?
Лікування часто варвар місцевих людей
своїми новими японськими господарями допоміг їм вибрати колоніалізм,
точно найменше серйозно ставилися до своїх проблем на той час.
Крім того, американський президент
будував ретельно відносини співпраці з Китаєм.
Нація у стані війни проти Японії з 1937 року.
Китайці були явно на боці союзників,
незважаючи на їхні застереження співпрацювати із Заходом.
У Північній Африці, союзники зустріли прихильно
корінне населення який спостерігав як німий спостерігач,
на їхній землі розгортається війна.
Конфлікт між європейські держави
траплялося частіше у серці пустелі, ніж у їхніх містах.
Для союзників,
успіх на піску і посушливі пагорби Північної Африки
давав надію кінця націонал-соціалізму Гітлера,
і його ідеологія одержимість расовою чистотою.
На початку 1943 р. американські та англійські війська
який приземлився зненацька в Марокко і Алжирі на початку зими
чекаю рішення про спробу просування на схід,
сподіваючись об’єднати сили під командування британського Монтгомері.
Восьма армія Монтгомері просування до узбережжя Середземного моря,
з протилежного напрямку,
ходьба на каблуках відступаючої німецької армії
керований Роммелем,
на прізвисько Пустельний Лис.
Вирвана перемога Монтгомері на війська Роммеля
під час битви при Ель-Аламейні,
посеред Лівійської пустелі,
мав значною мірою підвищив моральний дух британців.
Прорив союзників в Ель-Аламейні змусили Гітлера
давати більше велике стратегічне значення
операції в Північній Африці.
З італійським союзником Беніто Муссоліні,
він надіслав більше людей і техніки в регіоні.
Повітрям і морем,
з Сицилії.
Успіхи союзників в Африці Півночі також були зобов'язані Гітлеру
вторгнутися на південний схід Франції, раніше вільної зони
адмініструється уряд Петіністів у Віші.
Вся Франція
тепер був безпосередньо під залізною рукою нацистів.
Як практично всі країни Європи,
бути завойованими німцями, або очолювані урядами
вишикувалися поруч з Гітлером.
Гітлер прискорився
процес щоб встановити свій новий порядок,
на основі ідей расової переваги.
Гітлерівська ненависть
зосереджений в основному на євреїв Європи.
У попередні місяці,
п'ять таборів смерті знаходиться на території окупованої нацистами Польщі,
почали реалізовувати жахлива програма ліквідації.
У США громадська думка залишився за президентом Рузвельтом,
підтримуючи його у війні проти Німеччина та держави Осі,
включаючи, звичайно, Японію.
Нищівний японський напад проти Перл-Харбора в грудні 1941 р.
не можна було забути, ще менше пробачили.
Японці прагнув усунути
Військово-морська міць США центральна частина Тихого океану
для захисту нафтових ділянок
голландської Ост-Індії.
Сьогодні також Індонезія інші багаті території далі на південь.
Японія мала узгоджувався з поведінкою нацистів
у своїх пошуках панування в Європі.
Японський уряд
вважав їх єдиною нацією з промисловою міцністю
і досить військовий, щоб поставити a припинення панування Заходу в Азії.
У січні 1943 р.
Японія вже взяла Філіппінський контроль
незважаючи на місцеві сили оборони, підтримується американцями.
Японці захопили Гонконг,
з Малайзії та Сінгапуру,
потім у британських руках та голландська Індонезія.
У Бірмі, на кордоні з Індією, де рухи за незалежність
почали чути себе,
Увійшли японські війська не зустрівши серйозної протидії.
З кількох місяців, американські та австралійські війська
важко боролися японці на суші і на морі,
на Соломонових островах, на північ від Папуа Нової Гвінеї.
На Гуадалканалі генерали Японці вирішили зупинити бійню
і евакуювали війська з острова.
Імператор Хірохіто дав своє офіційне схвалення
для цього відступу і союзники нарешті мали надію
що послідовність Перемоги Японії в Азії
добігав кінця.
За тисячі миль, загублений в снігах страшної російської зими,
зустрілися німці жахливий спротив рад.
Зіткнення між Гітлерівська Німеччина і Радянський Союз
який почався коли німці перейшли кордон,
з Польщі зайнятий півтора року тому,
взяв у січні 1943 р. новий поворот.
Гітлер уявляв що режим, встановлений Йосипом Сталіним
розвалиться зсередини.
Східний фронт
мав обернутися жахливо дорого коштувала Третьому Рейху.
У людських життях і матеріальних.
Це була ціна
щоб дізнатися скільки Червона Армія була налаштована чинити опір.
Друга російська зима підірвали моральний дух німецьких солдат,
замерзлий і виснажений
і деякі з них були ще в місті Сталінграді,
на берегах Волги.
Сталінград, сьогодні Волгоград,
є про 1000 кілометрів на південь від Москви.
Розташування це дозволяє контролювати постачання
на північ Радянського Союзу.
Заводи його промислової зони продовжували виробляти
тягачі та озброєння незважаючи на війну та вторгнення.
За межами були Кавказькі нафтові свердловини
що радянські вважали як важлива частина їхньої імперії.
З усіх цих причин,
місто Сталінград привернув увагу Гітлера.
Вона зазнала страшних бомбардувань Люфтваффе минулого літа,
тоді як шостий Німецька армія намагалася його оточити.
У попелищем місті,
людські жертви зросли до сотень тисяч жертв.
Росіяни, як цивільні, так і військові, заплатив найдорожчу ціну.
Але в листопаді 1942 р. контрнаступ Червоної Армії
також потрапив у пастку для німецьких військ що румунський та італійський контингенти,
в області із західного берега Волги
і перешкодив підкріпленню Німці прорватися.
Положення були виснажені в найкоротші терміни,
при тифі поширювався з великою швидкістю
серед німецьких військ
та інші контингенти які воювали разом з ними.
Через дев'ять днів початок нового року,
в серці зими,
біля ліній з'явився російський капітан Німці з білим прапором.
Він прийшов, щоб запропонувати генералу Паулюсу, командуючи шостою німецькою армією,
можливість зробити почесна капітуляція.
Паулюс був досвідченим стратегом який розпочав військову кар’єру
перед першою світовою війною
і хто зробив усе можливе виконувати накази Гітлера,
хто ним командував утримати Сталінград будь-якою ціною.
Проте не було багато чого ще потрібно зробити.
Паулюс і його люди
знали, що більше не мають тільки битися до смерті.
Німці тримали доки могли.
Увечері останнього дня січня,
червона армія дійшов до центру міста,
змушуючи Паулюса сховатися в старому магазині.
росіяни захопили його в підвалі будівлі,
повністю одягнений на своєму ліжечку.
Він і його люди втратив весь бойовий дух.
Їхній кошмар здійснився.
Битва бо Сталінград закінчився.
в іншому місці,
інші зловісні знаки для з'явилися німецькі загарбники.
18 січня,
блокада, встановлена навколо другої найважливіше російське місто Ленінград,
сьогодні Санкт-Петербург, був розбитий.
Росіяни мали вдалося намалювати вузький коридор
за допомогою яких вони здав припаси
для голодного міста і знищений хворобою.
Їм теж це вдалося евакуювати велику кількість цивільних.
Сталін на деякий час притиснув США та Великої Британії
відкрити фронт в Західній Європі
щоб зменшити тиск на Радянський Союз.
Хоча другий фронт в Європі тоді було неможливо уявити,
прогрес Союзники в Північній Африці
дозволив відвести частину Військові ресурси Осі,
подалі від Росії.
Союзники позначили час в Північній Африці,
уповільнений зимовими дощами.
Але на найвищому політичному рівні,
підстава угоди на що робити складалися.
Сталінградська битва йшлося в його останньому реченні
коли зустрілися двоє чоловіків в готелі Anfa в Касабланці,
головний порт Марокко,
під псевдонімами адміралом Q і містером P.
Персонал готелю був вражений
про що йшлося насправді президент США Рузвельт
який прибув повітряним шляхом через Західну Африку
і прем'єр-міністр Вінстон Черчілль прибув з Лондона,
на борту бомбардувальника спеціально обладнані.
Сталіна запросили до них, але він надіслав повідомлення
кажучи, що це неможливо для нього залишити свою країну в такий вирішальний час.
Він не промахнувся щоб нагадати іншим двом учасникам
що вони обіцяли відкрити другий фронт у Європі навесні.
Марокко було французький протекторат
раніше очолювали представники лояльний до Франції Віші.
Це було сьогодні безпечне місце для двох глав держав
після союзників оселився там.
Адмірал Дарлан, відмовившись від вірності Віші,
дали американцям право користування портами
для транспортування своїх військ.
Коли Дарлана вбили
французьким дисидентом через кілька тижнів,
його посаду адміністратора з Північної Африки
був зайнятий іншим колишнім вічем, Генерал Анрі Жиро.
Жіро привезли своїх обов'язків американцями,
на жаль генерала де Голля.
Де Голль був противником до нацизму та уряду Віші
з самого початку.
Як лідер сили вільні француженки, що живуть у Лондоні,
він став символом французького руху опору.
Французькі генерали, Де Голль і Жиро,
були запрошені в готель Анфа відвідати дев’ять днів дискусій
тепер відомо як конференція в Касабланці.
Вони були зобов'язані дипломатично мовчати
їхню взаємну неприязнь.
Між Рузвельтом і Черчіллем, стосунки були легшими
тому що це було четвертий раз вони зустрілися
з початку війни.
Після конференції,
Рузвельт заявив пресі що він і Черчилль погодилися
щоб війна тривала
поки союзники не отримають a беззастережну капітуляцію своїх ворогів.
Що означало ні переговори, без домовленості
і судження відповідальних осіб скоєні звірства.
Фактично, союзники вирішили цієї політики задовго до Касабланки.
Зближення с колишні чиновники Віші
які мали раніше співпрацював з нацистами,
було піддано жорсткій критиці в США і Великій Британії.
Рузвельт змушений був згадати що їх мета
було досягти повної поразки Нацизм та його злочинна ідеологія.
На знак поваги до Сталіна,
Рузвельт заявив раніше багато присутніх журналістів
що він віддавав шану до вирішальної ролі Росії
грав у цій війні.
Більшість із найважливіших рішення, прийняті в Касабланці
треба було приховати від громадськості.
Перший був, що другий фронт
яка була б відкритою проти Німеччини буде на Сицилії чи Сардинії,
а потім скоріше на італійській землі ніж на північному заході Франції.
Було також вирішено, що вторгнення із Західної Європи через Ла-Манш
було неможливо в 1943 році.
Не вистачило Американські війська в Англії,
не вистачає кораблів такий великий десант у Франції.
Однак планування цієї посадки, запланованої на 1944 рік,
прогресував і вступив на етапі експлуатації.
Інше рішення залишилося таємно після зустрічі в Касабланці,
була угода щодо бомбардування Німеччини
американцями та англійцями,
щоб послабити Німецька влада
в театрах російських і середземноморських операцій.
Ці бомбардування повинні бути цільовими
військова інфраструктура і німецьких промисловців,
і згідно з умовами договору, послабити моральний дух німецького народу
і підірвати його здатність чинити опір.
Що стосується два французькі генерали,
вони досягли до угоди про розподіл повноважень
з французами в Північній Африці,
при цьому сподіваючись, що ці землі залишаються під контролем союзників.
Північна Африка довела театр військових дій
несприятливий новоспеченим союзникам.
Дорога наскрізь Туніс, щоб зробити зв'язок
з чоловіками де Монтгомері був справжнім викликом.
Вони перетнули кордон з Тунісу кількома тижнями раніше,
але був зупинений німецькими частинами
а також зимові дощі роблячи колії непрохідними.
У столиці Тунісі так близько до Сицилії,
німці та італійці посилили свою військову присутність,
передислокація літаків транспорту зі Східного фронту.
Заповідь Французи в Тунісі залишалися вірними Віші,
дозволили німці використовувати аеродроми Тунісу
для їхнього повітряного транспорту.
ВМС Італії страждав від нестачі палива
а союзники були відсутні човни для транспортування своїх людей
через Середземне море.
Цивільні та круїзні судна тому були реквізовані.
Після битви при Ель-Аламейні Роммель більше ніколи не міг
тримати міцний фронт проти Монтгомері і його війська, що складаються з південноафриканців,
індіанців, Новозеландці та інші,
разом з британськими солдатами.
З першими світанками 23 січня
британський танк, керований сім чоловіки полку Гордон Гордон,
вдається проникнути в руїни безлюдні райони лівійської столиці Тріполі,
після їзди на безлюдній, але замінованій дорозі,
де кожен міст був зруйнований відступаючими німецькими військами.
Танки союзників, що йшли за ними,
виявив, що Лис пустелі та його люди втекли,
і Монтгомері отримав капітуляцію міста
з рук свого італійського мера, в урочистому вбранні з нагоди.
Падіння Тріполі означало що Роммель тоді був на шляху до Тунісу,
програв його основна база постачання,
і що італійці, їх, програв останню гру
їхньої африканської імперії.
Гітлерівські армії втратили ноги в Північній Африці.
Вони все ще домінували в Європі
і ще нічого не здавалося мати можливість покласти край цьому режиму терору
що вони робили тяжіти над окупованими країнами.
На початку 1943 р. п'ять таборів смерті були на службі в Польщі.
На відміну від таборів фокус,
де ув'язнили нацисти своїх політичних і релігійних опонентів
або тих, хто вважається соціально непридатним,
табори смерті
були спеціально розроблені для промислового знищення.
Жертви цих таборів були поляки, угорці,
військовополонених совєтів і особливо євреїв,
відправляються з усієї Європи.
Організатор цього геноциду був Генріх Гіммлер,
один із найближчих поплічників Гітлера.
Включно з СС Гіммлера військові та поліцейські частини
разом з регулярною німецькою армією.
Її учасники набиралися на основі їхньої прихильності до нацистської ідеології
і гадану чистоту їхньої раси.
Прототипом був СС раси, про яку мріяв Гітлер.
У Польщі була Варшава місце резиденції
більшості євреїв країни.
Трохи більше двох років тому,
німці змусили євреїв міста
заселятися територія, обмежена й обгороджена стінами.
Сумнозвісне Варшавське гетто.
Рухи входу та виходу контролювалися озброєною охороною
які ізольовані євреїв зовнішнього світу.
У цьому багатолюдному районі,
висипний тиф і туберкульоз швидко поширювався.
Створено недоїдання сприятливі умови для цих епідемій.
Близько 330 000 євреїв з гетто був депортований.
Залишилося близько 60 тис.
Це був шок для німці, коли в середині січня
спалахнуло невелике повстання, початок повстання в гетто.
Вперше, євреї варшавського гетто,
що було насправді кімната очікування таборів смерті,
намагався протистояти нацистам.
У Німеччині нар почав втрачати ілюзії
про Гітлера та його режим.
Особливо коли Американські та англійські літаки
бомбардували важливі пам'ятки, зокрема Берлін.
16 січня R.A.F.,
повернувся вище з Берліна, після 14-місячної перерви.
Постраждало місто на 8000 умовних бомб
і тисячі малі запальні бомби.
Ця інтенсивна атака повториться наступної ночі.
Через десять днів, американські бомбардувальники
виконали свою першу місію на території Німеччини,
під час денного рейду проти військово-морської бази Вільгельмсгафен,
на Північному морі на захід від Гамбурга.
Потім настала черга Гамбурга опинитися під бомбами.
субота, 30 січня,
R.A.F. відзначили 10-річчя нацистської Німеччини,
здійснивши два рейди на регіон.
Другий вдень,
було запрограмовано на переривання a трансляція урочистої промови
міністром пропаганди Гітлера Йозефа Геббельса.
Незважаючи на сумніви німецького народу,
і питання, які близький до Гітлера за його душевним станом,
Геббельс був найвірнішим з усіх.
Талантів ніколи ораторії Йозефа Геббельса
не було так необхідно.
Особливо, коли новини поразки Німеччини під Сталінградом
почали фільтрувати.
Вона була Перша велика поразка Німеччини
і було б важко щоб приховати розмір збитків
для німецької публіки, яка вже була в синяках.
2 лютого, останній німецький підрозділ
оточений у промисловій зоні російського міста,
наслідував приклад генерала Паулюса і здався.
Кількість Втрати під Сталінградом говорять самі за себе.
З німецької сторони, загинули щонайменше 120 000 чоловік
і не менше 91 тис взято в полон, у тому числі 24 генерал.
Лише 5000 цих в'язнів одного разу повернувся додому.
Чверть гине в дні після їх захоплення,
ослаблені хворобами, недоїданням та відсутність медичної допомоги.
З російської сторони населення населення міста було знищено,
та втрати Червоної Армії
було навіть більше вище, ніж у німців.
Ми так думаємо Загинуло 250 тисяч російських солдатів,
полонених або поранених у цих боях.
У своєму штабі сільська місцевість у Растенбурзі,
у Східній Пруссії,
Гітлер зробив догану своїм генералам.
Нищівна поразка під Сталінградом
посилив його незгоду з офіцери його штабу,
деякі з яких були солдатами кар'єру, перш ніж стати нацистами.
Неспокій Гітлера був засновано тому, що після Сталінграда
Одним із керівників став генерал Паулюс групи німецьких офіцерів,
заохочений Раді, які по радіо
підбадьорювали своїх колег офіцерів для повалення Гітлера.
У Берліні Геббельс надіслав мітингове повідомлення
у вражаючій промові мовлення по всій Німеччині.
Аудиторія скупчилася стадіон був ретельно підібраний.
Він схвально вигукнув
коли Геббельс вимагав, щоб нац Німецька подвоює свої зусилля,
проти того, що він назвав більшовицька загроза зі Сходу.
Це було лише тепер, після Сталінграда,
що повний масштаб цієї загрози можна зрозуміти, сказав він.
Але люди Німеччина збиралася слідувати за Гітлером
наперекір всьому.
«Ви хочете тотальної війни?» — заявив він.
«Якщо буде потрібно, тобі ще більш тотальна і радикальна війна"
«Щоб ніхто ніколи цього не уявляв?»
Натовп вигукував свою підтримку.
Але приєднання до Гітлера розслаблявся.
Глядачі з центру Мюнхена були здивовані
відкрити антинацистські графіті на стінах.
В університеті міста, студенти навіть наважилися протестувати,
скандуючи "Геть Гітлера!"
Студентська група,
біла троянда, поширював антинацистські листівки
в ряд міст протягом місяців.
Студенти с Біла троянда була ненасильницькою.
Деяка кількість вони служили на західному фронті.
Один із них був свідок поводження з німцями
до польських євреїв у варшавському гетто.
Він не міг стерти ці образи з його пам'яті.
«Чи не правда, що кожен німець соромно за свій сьогоднішній уряд?"
— сказав перший лист.
«Хто може собі уявити який ступінь сорому",
«коли ці жахливі злочини за межами людської уяви"
"нарешті буде розкрито!"
Як не дивно, фашисти розгромили швидко цей рух
перш ніж він зможе зростати до точки, щоб стати небезпечним.
гестапо, таємна поліція була ефективною.
Лідери мережі Ганс Шалл, 25-річний студент медичного факультету,
і його сестра Софі, 21-річна студентка біології
а також третій студент, були страчені наприкінці лютого.
Ще троє активістів Білої Троянди розділили їх долю
до кінця року.
Оплата максимальної ціни за те, що наважився сказати вголос,
що багато Німці тепер думали.
Розгром Сталінграда
завдало удару по престижу в Військова міць Німеччини в Європі.
У Тихому океані, зображення японської армії,
ефективної військової машини
і непереможна армія, також тріскався.
Союзники вибрали Соломонові острови в південній частині Тихого океану
як крапка початок їхньої контратаки.
Японці окупували кілька великих островів.
Висадилися американці та австралійці на одному з них, Гуадалканал.
Там будувався аеродром.
Якщо японці міг взяти під контроль
і привести його в дію, вони загрожували б морським шляхам
між Сполученими Штатами, Австралії та Нової Зеландії.
Восени і взимку 1942 р.
воювали японці люто на землі, на морі та в повітрі.
тубільці, чия симпатія була на боці союзників,
стежив про пересування японської армії.
На початку 1943 р. американські війська просунувся на північ від Гуадалканалу.
Аеродром був в американських руках,
але вони боялися нового японського наступу.
Мало хто підозрював ніж японські офіцери
отримав замовлення імператора піти у відставку
і що операції йшли морські
продовжити евакуювати війська.
В кінці перш лютий тиждень,
понад 10 тисяч солдатів Японці були евакуйовані з острова
до того, як союзники усвідомили що битва за Гуадалканал
було закінчено.
Відтепер, Гуадалканал став головною базою союзників
з новинами злітно-посадкові смуги аеродрому та порт.
1700 американських солдатів було вбито і 5000 поранено.
Але наступна мета, відвоювання Філіппін
більше не здавалося нездійсненною місією.
Крім того, верфі Американці працювали на повну силу,
виробляти більше кораблів війни, ніж японці.
Для Японії,
втрата 860 літаків і 15 військових кораблів
зі своїми екіпажами високо була серйозною проблемою.
До поразки призвели військові Японці переорієнтували свою стратегію.
Вони вирішили залишитися в Новій Гвінеї
і надіти в оборонній позиції
по периметру на південь від території, яку вони контролювали.
Незважаючи на невдачу на Гуадалканалі,
Японська рішучість
поводитися як лідер остаточно пробудженої Азії
може бути недоліком до військових зусиль союзників.
Це було навіть правдивіше в Індії,
завжди вважався коштовністю корони Британської імперії,
чиї війська рахували велика кількість місцевих новобранців.
Марш до незалежності Індії вже почалося.
У 1943 лідер націоналістів Індійці, Махатма Ганді,
був ув'язнений за заяву що Індія повинна отримати незалежність
негайно, якщо вона повинна підтримувати військові зусилля союзників.
Отже, було багато арештів
серед прихильників Ганді.
Крім того, армія відкривала вогонь проти беззбройних протестувальників.
В Ост-Індії,
люди не боялися плюс їхній британський господар,
принижені при виході на пенсію з Бірми минулого року,
і вони саботували шляхи залізниць і телеграфних ліній.
Втрата Бірми був страшний удар,
позбавляючи Індію 15% своїх запасів рису,
від якого вона так залежала.
Британський зрозумів, що це життєво важливо
відновити контроль над Бірмою
щоб загасити повстання в Індії,
рівно стільки, скільки перемогти японців.
Японія контролює східне узбережжя Китаю,
Знаменита дорога Бірми, був основним способом
надіслати матеріали до китайських націоналістичних сил
діючи в серці своєї країни.
Ця дорога має був закритий японцями,
були союзники зобов'язання відкрити іншу дорогу
продовжувати годувати Загони Чан Кайші.
Американський президент, переконаний, що допомога Китаю
у своїй боротьбі проти Японії було життєво важливим,
переконав Китайський лідер Чан Кайші
прийняти Генерал-лейтенант Джо Стілвелл
як військовий радник з титулом Головнокомандуючого.
На зустрічі в Нью-Делі 7 лютого,
Чан Кайші погодився щоб підтримати свої війська
у відвоюванні Бірми в обмін на допомогу Сполучених Штатів.
Стілвелл наглядав будівництво нової дороги
з Ледо, Індія,
судилося приєднатися до останнього ділянки бірманського шосе.
Будівельний майданчик, справжній інженерний виклик,
прогресував дуже повільно,
незважаючи на роботу 15 тис. вояків американці, переважно темношкірі,
і 35 000 індійців.
Хвороби тропічна погода спричинила хаос.
Тисячі американські солдати
загинув під час будівництво цієї дороги.
Як і великий кількість місцевих робітників.
Офіційні особи авіації Американець оцінив цю дорогу
ніколи б так не було ефективніше, ніж парашутні місії,
небезпечно, тому що зобов'язує пілотів летіти через гори,
до Китаю.
Час покаже що вони були праві.
Наземний наступ Британці вели проти японців
на західному узбережжі Бірми також прогресував дуже повільно.
Британські та індійські солдати зіткнулися зі своїми японськими противниками
добре навчений і дуже досвідчений.
Це перший похід Аракана однак мав щасливий наслідок.
Вона прискорила пошуки знайти ефективний препарат
для запобігання малярії.
У лютому англ мав низький моральний дух.
Успіх у Бірмі додав би їм мужності й надії.
З ідеальним часом, одна одиниця спецназ, добре навчений
збирався зіграти цю енергійну роль.
Їх планувалося проїхати за японськими лініями в Бірмі
щоб порушити їх логістику
шляхом знищення транспортних засобів.
Про це їхній лідер повідомив журналістам що ця спецсила
збиралися називати Chindits, названий на честь міфічного бірманського лева.
Пройшло 3000 чиндітів кордон і занурився в Бірму,
але знайшли більш складний рельєф, ніж очікувалося.
Їм вдалося зробити перестрибнути багато мостів,
атакуючі дивізії японської піхоти.
Ближче до кінця березня, їм було наказано повернутися до Індії.
Хоча не мають зруйнував багато залізничних колій,
набіг чиндітів був використаний ЗМІ,
що підняло моральний дух британців в Індії та на материковій частині Франції.
Звичайно, можна було, завдяки кращій організації,
зірвати японці в джунглях.
У 1943 р. союзники були змушені адаптувати свою військову стратегію
на різні місцевості, з якими стикаються.
Бірманські джунглі вимагав партизанської тактики,
але широкі Північноафриканські горизонти
були сприятливими для стратегій більш традиційні військові.
Американський генерал Ейзенхауер був авторитетним
на всі військові операції союзників у всьому Середземномор'ї.
Британський генерал Монтгомері отримав від нього накази.
Ейзенхауер був видатний полководець.
У цьому, чого він ніколи не мав сам був у бою.
Його здатність командувати і його дипломатичні здібності
заслужив йому повагу усіх фронтових командирів.
Це було видатне досягнення.
Ейзенхауер повинен стикатися зі складними ситуаціями
що вимагало б цілого співпраця всіх, хто під його керівництвом.
12 лютого, сьома бронетанкова дивізія союзників
перетнув кордон з Лівії, прямуючи до Тунісу.
Вся Лівія була тепер у руках союзників
і Монтгомері буде контролювати посадка нової техніки
У гавані щойно звільненого Тріполі.
Але кілька 17 000 італійських та німецьких солдатів
ще залишився присутній в Тунісі
і це було обов'язково щоб Роммель не приєднався до них.
Середина лютого, Роммель прямував на захід
зустріти союзні війська
хто створив місто від Tébessa їх логістична база
біля від кордону з Тунісом.
Але дорога до Тебеси пройшов гірську доріжку
називається перевал Кассерін.
Це було місце розташування першого повномасштабне протистояння
Другої світової війни між американські та німецькі сили.
G.Is, недосвідчений, зазнала великих втрат.
Танки і гармати військовий вогонь США
не мав шансів проти важкої німецької техніки.
однак, за кілька днів союзники
вдалося забезпечити проходити контроль
через добре організовану підтримку з повітря.
У цей час це було очевидно панування Ервіна Роммеля
було підраховано.
В Англії, ця надія відродила мораль,
що було необхідно для допомоги цивільному населенню зносити примхи війни.
У березні 1943 р. жертв серед цивільного населення у Великобританії
перевищили військові втрати.
Але ночі жаху бомбардування Лондона та Бліц
тепер залишилися в минулому.
Більшість із тих, хто виїхав столиці з міркувань безпеки,
повернувся.
Усі вижили, незважаючи на дефіцит і отримані раціони.
Countrisides інформації переконав громадськість
нормування було терпимим. якщо ви додасте в це трохи гумору.
Все більше англійської зрозумів, що найкращий спосіб
отримати свіжу їжу,
було розводити свійську птицю та обробляти деякі земельні ділянки.
За іронією долі, нестатки війни
мала позитивний ефект в Англії,
вирішення проблеми масове безробіття в міжвоєнний період,
під час спалаху державні витрати
заборонено підтримувати Британські фінанси в рівновазі.
Уроки, отримані тоді що Англія бореться за своє виживання,
були спочатку після війни, нової системи,
відомо сьогодні під назвою Національне страхування.
Запевняючи всіх мінімальний дохід.
Створено національну службу здоров'я,
забезпечення догляду за всіма незалежно від соціального статусу.
Звіт Беверіджа, який детально описав ці пропозиції,
стала несподіваним бестселером.
Був надрукований скорочений варіант і поширюється в збройних силах.
Наставала нова доба.
Населення чекало дня де Друга світова війна
мав закінчитися.
Переконаний, що життя ніколи не буде як раніше.
Зберігайте моральний дух на найвищому рівні,
як в країні, так і на фронт мав життєво важливе значення.
пропаганда воєнного часу було прерогативою Гітлера та нацистів,
і Вінстон Черчилль пильно дивився
що опублікувала британська преса.
Перший ілюстрацією цієї пильності
відбулися під час подій 2 березня.
Рух паніки на станції метро
використовували як укриття проти повітряних нальотів
в Бетнал Грін, спричинив 173 смерті.
Більшість були жінки і діти,
в той час як німецькі бомбардувальники, тієї ночі обійшлося без жертв.
Народ не зрозумів
чому ця трагедія було так мало висвітлено в газетах.
Насправді було вагома причина для цього мовчання ЗМІ.
Вінстон Черчилль вирішив, що ця історія
може завдати шкоди моральному духу населення,
і забезпечити зброєю до німецької пропаганди.
яким він був вирішив не давати їм це.
Навесні 1943 р.
обробка інформації зарезервовано для європейських євреїв
на територіях під контролем нацистів
почали досягати союзників, роблячи їх ще більш рішучими
покінчити з Гітлером, і швидко.
23 березня Гімлеру було повідомлено що близько півтора мільйона євреїв
був убитий з початку війни.
Випадково в той же день,
був архієпископ Кентерберійський в Палаті Лордів у Лондоні,
благаючи за уряд прийти на допомогу євреям Європи.
«Ми маємо сьогодні величезна відповідальність", - сказав він.
«Ми біля керма історії з волі людей і Бога».
Влада була в курсі
того, що відбувається в концтаборі
завдяки зламникам кодів Блетчлі Парк у Бакінгемширі,
хто дивився всі німецькі комунікації.
Також надходили звіти польського таємного уряду
і Всесвітній конгрес Єврей з Женеви
намагався попередити уряд драми, яка розгорталася.
Деякі чиновники і політики
судив, що ці розповіді були чистою пропагандою.
Інші були щиро стурбовані.
Вінстон Черчілль вірив це найкращий спосіб допомогти
тих, з ким так поводилися нелюдя в концтаборах,
було продовжувати рухатися вперед
з одержимістю перемогти гітлерівську Німеччину.
Новини з Північної Африки були дуже позитивними.
У березні Монтгомері мав вдалося поставити себе в позицію сили.
У нього було 400 танків тоді як у Роммеля залишилося лише 160.
Союзники мали більше переваги на небі,
збудувавши нові аеродроми.
Що означало вони більше не залежали від своєї бази на Мальті.
Настав час для союзників обдумувати вторгнення в Італію.
Бомбардування проти Сицилії нехай Гітлер,
без сумніву, про те, що мало бути.
Він викликав Роммеля обговорити дії, які необхідно вжити.
На зустрічі в Україні,
запитав цей Гітлер надав дозвіл на евакуацію
Війська Осі Італії, де його можна було б переоснастити.
Але ні Гітлер, ні Муссоліні,
не були готові розглянути такий відступ.
Роммель втомився фальшивого оптимізму двох диктаторів
які ігнорували реальність незважаючи на невдачі.
В той самий час, в Північній Африці,
Монтгомері крокував вперед до перемоги в Тунісі.
Перед початком війни,
французи мали збудували лінію укріплень.
Лінія Маретта, на півдні Тунісу.
після програшу землі в Північній Африці
обличчям до союзників і слідом за ними операції «Смолоскип» восени 42 р.
держави Осі намагався втримати лінію
через поля міни, протитанкові рови,
колючий дріт і позиції ретельно прихована артилерія,
таким чином створюючи ефективна оборонна позиція.
Але Монтгомері народився під щасливою зіркою,
і наприкінці березня,
йому вдалося пройти через лінію Маретта.
Контроль над Тунісом було лише питанням тижнів.
Повна перемога в Північній Африці було поруч.
Союзники були вже готовий вторгнутися на Сицилію
і Роммель не повинен ніколи не повертатися до Африки.
згодом він збирався відігравати переважаючу роль
в німецьких операціях в Європі.
Його великі таланти воїнів та їхній досвід
однак не збиралися зупиняти союзників які з кожним днем набирали сили.
Доля війни перевернулася.
Навіть найбільше гноблених жертв Гітлера
почали відчувати трохи надії.
Польща, переховуючись від нацистів,
організовувалося повстання в єврейському гетто у Варшаві.
знак опору людського духу перед лихом.
Відкриття нового фронту здавалося все більш можливим
на півдні Європи.
німецькі армії а італійці втрачали позиції в Тунісі.
Рішучість Черчілля посилити тиск
отримати була підтверджена швидка перемога.
Обнадійлива новина
теж прийшов з театру операції в Тихому океані,
де, там теж, союзники відновили контроль.
Японці були тепер змушений зіткнутися з ідеєю
що їхня імперська армія можливо, не був таким непереможним
ніж вони думали.