Беч, 1910.
Адолф Хитлер нема стално пребивалиште.
Има 21 годину и успева да се обезбеди место у овом мушком хостелу.
Да би зарадио, продаје слике разгледница туристима.
Адолф Хитлер није од значаја, нико,
па ипак, 30 година касније, он би био најмоћнији човек у Немачкој.
[аудио на немачком језику]
Човек спреман да иде на све да постигне своје циљеве,
који би потопио немачки народ и цео свет
у 20. век најсмртоноснији сукоб,
Другог светског рата.
Шест година рата и 65 милиона мртвих,
укључујући шест милиона Јевреја истребљени у логорима смрти,
заувек печена рана у колективну свест.
Адолф Хитлер је највише крвава фигура у људској историји.
Истребљење Јевреја наставило се из сата у сат,
без паузе, дан и ноћ, понекад и до 10.000 људи дневно.
Хитлер је свестан онога што ради,
и свестан је од потенцијалних последица
његових поступака.
Како, после живота тај рани боемски живот,
да ли је Адолф Хитлер постао архитекта коначног решења?
Који пут је прошао овај син цариника
узети да постане шеф државе?
Један човек, страствени историчар, пропутовао је свет
утврдити највише исцрпна хронологија још овог путовања.
Харолд Сантнер је провео више од 20 година растављајући живот Адолфа Хитлера,
час по сат.
Где је био током ових раних година а како је ратовао?
Где је направио његове најважније одлуке?
Где год да је Хитлер био, ту је била моћ.
Он је био само отелотворење апсолутног диктатора.
Више од 70 година након Хитлерове смрти, Харалд Сандер је чак открио
бројне нетачности у најозбиљнијим биографијама.
Постоји око 80 Хитлерових биографија,
али увек има грешака у неким информацијама.
[аудио на немачком језику]
Ишли смо на нека од ових места где је некада живео Хитлер.
Њихови садашњи власници изузетно нам омогућава приступ.
Неки су чак пристали да говоре први пут.
Од Француске до Аустрије преко Немачке и Белгије,
кренули смо у потрагу за коначним траговима оставио диктатор
разумети успон чудовишта.
[аудио на немачком језику]
Ово је итинерар Адолфа Хитлера.
октобра 1918. године.
Први светски рат се ближи крају.
Адолф Хитлер је био у немачкој војсци за последње четири године,
али млади војник мора да напусти линију фронта,
пошто је делимично ослепео гасним нападом.
Сазнаје за пораз Немачке из свог болничког кревета.
Адолф Хитлер је разорен.
Пораз 1918 за њега је била апсолутна трагедија,
посебно трауматизирајуће јер то није очекивао.
Нико у влади или је војска рекла да ће бити пораза.
Сви су мислили да ће победити.
Хитлер, као и многи Немци,
веровао да је пораз је узрокован непријатељима изнутра.
Политичари, али не само они.
Јевреји су били савршени жртвени јарац за губитак Првог светског рата.
Он опажа Јевреје као тајна рука водиља
иза свих других политичких покрета,
гурао за потписивање казненог мира у Версају.
Година 1919. означила је почетак његових антисемитских тирада,
али зашто је Адолф Хитлер носите такву мржњу према Јеврејима?
Како је прешао од мржње до масовног убиства?
Поглед уназад на живот човека
иза светских најгори злочин против човечности икада.
Адолф Хитлер је рођен у Браунау на Ину,
мали град у Горњој Аустрији, близу границе са Баварском.
На другом спрату овог некадашњег краја, његова мајка, Клара Хитлер,
родила га је 20. априла, 1889, у 6.30 увече.
Његов отац, државни службеник у царини и акцизе, носио је име Алојз Хитлер.
Пратили смо Харолда Сантнера до Хитлеровог родног места,
где је све почело, где је чудовиште рођено.
Тешко је замислити како ова мала беба одрастао у масовног убицу.
Беба је по природи невина.
Нико није могао да замисли како би испао Адолф Хитлер.
Ово ће вероватно бити последњи филм икада Хитлеровог родног места.
Влада ће срушити зграду да се забрише сваки траг диктатору.
Убрзо након његовог рођења, породица Хитлер уселила се у ову зграду
на малој удаљености уз пут.
Хитлер је имао само неколико недеља.
2. маја 1895. год.
његов отац је унапређен на ту функцију царинског инспектора у Линцу.
са шест година, Адолф Хитлер је кренуо
у ову малу школу у Фисцхлхаму, југозападно од Линца.
Диктатор би се вратио овде тријумфално 12. јуна 1939. године.
Овај филм у боји снимила је Ева Браун, касније постати његова жена.
Још у својој старој школи, био је прилично дирнут.
Пустио је ова осећања из његовог детињства буја,
јер његово основно школовање био је добар,
за разлику од његовог каснијег школовања, што је било мање задовољавајуће.
Кроз ове слике, Хитлер се представио Немцима
као узоран ученик предодређен да има блиставу политичку каријеру.
Чиста пропаганда, јер реалност био веома другачији.
у целини, Хитлер је био лош ученик,
само у одређеним предметима који му се допао.
на крају, напустио је школу без икаквих квалификација.
Мрзео је школу.
Мрзео је своје учитеље, а учитељи су га описивали као лењца.
Док Адолф Хитлер показао мало интересовања за школу,
уживао је у игрању у пољу, посебно у рату,
у којој је преузео главну улогу.
Био је рођени вођа који је волео да буде главни
и газда својим малим пријатељима.
Највише је волео цртање.
Волео је цртање и своју породицу веома се дивио његовим напорима.
Са 13 или 14 година је то одлучио он ће бити уметник, сликар.
Међутим, његов изабрани позив као уметник није био нимало по вољи његовом оцу.
Алојз Хитлер је желео свог сина да пође његовим стопама
и постати државни службеник попут њега.
Када је његов отац, адвокат, сазнао да његов син више воли цртање,
постао је агресиван и насилан, редовно туку сина.
Најјасније сведочанство је то његове сестре Паоле,
који је рекао да је често добијао батине,
али је натерао себе да остане стоичан док је примао ударце,
ни плач ни преклињући.
Године 1903. трагични догађај му је пружио шансу
да покуша да оствари свој сан.
Отац му је умро.
Хитлер је имао 13 година.
Од сада, ништа и нико могао да му стане на пут.
У септембру 1907. године, непосредно након што је напунио 18.
Хитлер је одлучио да напусти покрајину од Линца да оде у престоницу Беч.
Једном тамо, Хитлер се представио за пријемни испит
за бечку Академију ликовних уметности.
Селекција је била веома строга.
Селекција на Академији увек био строг
и остаје строга до данас.
Од 113 пријављених, прихваћено је само 28.
Адолф Хитлер није имао квалификације, али га то није одвратило.
Хитлер је ушао на испит потпуно очекујући да буду изабрани.
Ако постоји једна ствар која га је карактерисала током целог живота
је да никада није сумњао у сопствени таленат.
Увек је био сигуран да би његов таленат био препознат.
Ево неких његових цртежа из тог времена.
Међутим, Хитлер је одбијен.
Његов недостатак оригиналности против њега, али не само то.
Хитлер није радио никакве припремне радове,
мислећи само на своју инспирацију било би довољно да придобије испитиваче.
Сада знамо да је пропао улазак за бечку Академију ликовних уметности два пута.
Адолф Хитлер је нашао ово одбијање тешко за стомак.
У својој књизи Меин Кампф, написано годинама касније,
описао је овај дан као најгори тренутак његовог живота.
То је била траума о којој никоме није говорио.
Било га је срамота и понижен због његовог неуспеха
и није желео да о томе говори.
Од новембра 1907. Хитлер се редовно враћао у Линц.
Само два месеца након његовог одбијања од стране Академије ликовних уметности,
сазнао је да му је мајка на самрти.
Клара Хитлер је имала рак дојке.
Њу је лечио доктор Блох, који је био Јеврејин.
Био је избезумљен.
Колико год да је мрзео свог оца, апсолутно је обожавао своју мајку.
Његова мајка је подлегла овој болести обележио га за живота.
У овој згради у центру Линца,
Хитлер је провео дане на крају крај кревета своје мајке.
Харолд Сантнер је само успео да га лоцира након година истраживања.
Први пут је дозволио њен власник припадници страних медија унутра.
Ево нас у спаваћој соби Кларе Хитлер.
Њен кревет је био негде овде.
Оно што сада знамо да ли је некада његова мајка била везана за кревет,
Хитлер је поставио свој кревет поред ње
да будем ту целу ноћ да се бринем о њој у случају да јој је било шта потребно.
Клара Хитлер је преминула у овој соби 21. децембра 1907.
у 2 сата ујутру.
Адолф Хитлер ју је нацртао последњи пут на самртној постељи.
Мајка му је била цео свет.
Могло би се рећи његова мајка била једина жена
он је икада волео дубоком, искреном љубављу.
Све до његове смрти, у новчанику је носио њену фотографију.
На дан сахране,
млади Хитлер срдачно захвалио доктору Блоху на бризи
и обећао му своју вечну захвалност.
Иако његова антисемитска политика изазвао смрт милиона Јевреја
године касније, одржао је реч.
Као Фирер, Хитлер је поштедео живот доктора,
пуштајући га да побегне у Сједињене Државе.
Користио је израз за Блоха које никада није користио ни за кога другог.
Едлер Јуде, или племенити Јевреј,
искључивши га из категорије у који је сместио све остале Јевреје.
Адолф Хитлер је био сломљен губитком мајке.
У Бечу је живео у овој згради у Стумпергассе 31,
локација коју је поново открио Харолд Сантнер.
Многи документарни филмови су погрешно тврдили
да је живео у суседној жутој згради,
лажне информације које је упорно трговао Трећи рајх
и неконтролисано, по номиналној вредности од стране медија од тада.
Претпостављам да су у то време хтели да покажу
атрактивнија зграда, онај поред,
јер нису хтели да људи знају да, у ствари,
Хитлер је живео у малој рупи.
Млади Хитлер је живео од новца оставила га је мајка,
и постепено је тонуо у депресију.
Живео је боемским животом.
Није радио, није тренирао за било шта, није учио.
Био је млад човек који је ретко устајао пре подне.
Чак је и даље био такав након што је постао канцелар.
Хитлер је живео од овог новца до лета 1909.
када више није могао да плаћа кирију и нашао се на улици.
Неке ноћи је спавао на јавним клупама,
док није дошла зима, када се склонио у склоништа за бескућнике.
Дању би стајао у реду у овом манастиру, где су монахиње водиле народну кухињу.
у доби од 20 година, Адолф Хитлер је био бескућник.
није имао ништа, био је нико, није имао будућност.
Године 1910. уселио се у овај мушки конак,
који је сада веома модеран дом за пензионере.
Крпео је за живот продајом слика радио је од разгледница туристима.
Овај маргинални живот трајало неколико година,
али у Хитлеровом уму, ништа од овога није била његова кривица.
Крпео је од беса против елите.
Само су они били одговорни за ситуацију у којој се нашао.
Елита је била кратковида,
јер нису могли да виде геније младог Адолфа.
Ово је нешто што примећујемо овде, и то је одређена карактерна особина.
Никада се није испитивао.
Његови непријатељи међу аустријском елитом Хитлер је јасно идентификовао.
Јевреји.
Тада су заузимали важне положаје
у економском и културног живота Беча.
1913. Беч је био један од нај жестоко антисемитски градови у Европи.
Хитлер има добар разлог
да смести развој његовог антисемитизма у Бечу.
Беч је имао велико јеврејско становништво.
Скоро 10% становништва града био Јеврејин.
Хитлер је тврдио у Мајн Кампфу
да је у ово време да се његов антисемитизам развио,
али данашњи историчари сумњају о неким својим аутобиографским тврдњама.
Лагао је о свом животу до тог тренутка.
Лагао је да нема квалификације,
лагао је да никада није имао посао.
Нико није знао.
Меин Кампф је део пропаганде.
То је измишљена аутобиографија,
чија сврха био је стварање мита о Адолфу Хитлеру.
Првог августа 1914. Немачка је објавила рат Русији.
Ово је био почетак Првог светског рата.
Хитлер је био аустријски држављанин,
али се добровољно јавио да се пријави у немачку војску.
Хитлер је себе сматрао Аустријанцем и Немац.
Мислио је да треба да формирају једну нацију,
и то сав германски народ треба да живе под истим кровом.
Овај сукоб је видео као прилику да промени своју бедну судбину.
На великом патриотском скупу на Одеонсплатзу,
историјски трг у Минхену,
Хитлер је прштао од ентузијазма, као што показује ова фотографија.
На овој фотографији,
препун је ентузијазма, скоро у трансу.
Овај рат је био његова шанса да себи створи идентитет.
Од 17. марта 1915. год. његов пук се борио
у рововима близу Фромела, мало село у северној Француској.
Већ годину дана, Адолф Хитлер је био курир
у 16. пуку баварске пешадије.
Ово је бункер одакле би он обезбеђивао комуникацију
између батаљона на фронту и штабни штаб
испоруку порука.
Ово је откриће без преседана откривено нашим истраживањем.
Улога Адолфа Хитлера није био посебно славан,
али све је било исто, суштински и одлучно опасан.
Објективно говорећи, Хитлер је био веома добар војник.
Савесно је слушао наређења.
Његови претпостављени су знали увек су могли да рачунају на њега.
Остатак времена,
Хитлер би понекад боравио у овој кући у Фоурнес ен Веппес,
село неколико километара од фронта.
Све у свему, остао би на француском тлу око годину и по дана.
Одједном је Хитлер уврштен, институционализовани и збринути.
Није имао бриге око новца или довољно јести.
Он је нашао место за себе у војсци, и тамо је био срећан.
Било је смисла у његовом животу.
Ево га са својим друговима.
Лице му је тање, са дугим брковима.
Он је непрепознатљив као Хитлера кога познајемо.
Његови војни сапутници били су његова нова породица.
Више није било никог близу њега,
и добро се слагао са својим новим друговима.
Описали су га као самца и не баш друштвен младић,
али су сви признали његову храброст и одлучност.
Децембра 1914. произведен је у чин каплара
и био је украшен са Гвозденим крстом класе два,
његово прво признање и тако нешто носио би до краја живота.
Његов Гвоздени крст 1914. био је први друштвене разлике које је икада имао.
Младићу од 25 година то је било веома важно који до сада никада ништа није постигао.
Хитлер је био невероватно поносан на то.
Када је Немачка изгубила Први светски рат, младом војнику се распао живот.
Учинио је све што је могао да остане у војсци, немајући жељу да га напусти.
Одлучио је да остане у војсци
јер није имао дом у који би отишао, а требао му је приход.
У фебруару 1919. Минхен је био у рукама револуционарне крајње левице.
Војска врхушка се плашила да бољшевички покрети овакви
завршило би контаминирањем трупа.
У том контексту је Карл Мајер,
шеф обавештајне службе, хитно регрутоване пропагандне агенте
чији је посао био да се шири права идеологија међу трупама.
Хитлер је био савршен кандидат.
Био је познат током рата
за држање опширно својим друговима.
Био је неспособан да се ангажује у двосмерној дискусији,
али је могао да прича и прича и прича.
Сматрало се да може да подржи политички морал трупа
и води их на правом путу национализма.
Хитлер је послат на прву серију курсева обуке
за антибољшевичке инструкторе одржан на Универзитету у Минхену.
Одржана предавања из економије од извесног Готфрида Федера,
посебно га је занимало.
Они су били засновани на жестоком антисемитизму и имао снажан утицај на Хитлера.
Све је ово помогло Хитлеру саставио своју сопствену доктрину,
што је било много радикалније и недвосмислено од Федеровог.
До августа 1919. његова мржња према Јеврејима постао опсесија,
и то је изразио у писму од четири откуцане странице послате војнику.
Ово је писмо које смо могли ући у траг у Сједињеним Државама.
То је први Хитлеров антисемитски текст
који садржи скоро цео будућа нацистичка доктрина,
изражавајући како то чини своје мишљење о јеврејском питању.
Они су паразити који сисају крв од свих народа на земљи,
бити неспособан оснивања сопствене државе
или живе од сопственог рада и труд као и сви други.
Они су паразит са великим П.
На крају писма, није могао бити експлицитнији.
Коначни циљ, циљ којем треба тежити, мора бити уклањање Јевреја.
Ово је био први пут да је Хитлер открио шта ће касније бити покретачка снага
његових антисемитских акција.
Идеја да држава
мора организовати антисемитизам и ослободи немачку територију,
немачко друштво, једном за свагда, свих грађана јеврејског порекла.
Његов антисемитизам је постао централни стуб његовог размишљања.
Адолф Хитлер је у то време само ниски подофицир,
али године 1919 била би прекретница у његовом успону.
Септембра 1919, у минхенској пивници,
Адолф Хитлер је упознао Антона Дрекслера, лидер ДАП-а,
немачка радничка партија,
мала баварска крајња десничарска група, и ултранационалистички и антисемитски.
Програм је позивао на уједињење свих Немаца у једној држави.
То је захтевало денатурализацију јеврејских држављана Немачке.
Био је то одлучујући сусрет.
Неколико дана касније, Хитлер је одлучио да се придружи партији.
Карл Мајер, његов добротвор у војсци,
охрабри га да постане члан носиоца картице.
У ту сврху, доделио је Хитлеру тајна средства,
чинећи га од сада пропагандиста са пуним радним временом.
Политичка каријера Адолфа Хитлера је покренут.
16. октобра 1919. год.
одржао је свој први говор члановима Немачке радничке партије
у овој пивници у центру Минхена, Тхе хофбраукеллер.
Те вечери је проговорио пред стотињак људи,
фасцинирајући их са својим говорничким моћима.
[аудио на немачком језику]
Његов наступ је био одушевљен.
Рекавши да су били фасцинирани није само фигура говора.
То је била нека врста чаролије.
Добијао је неко признање.
То је за њега била веома позитивна ствар и то му је повећало самопоуздање.
Овај говор је означио почетак дугог, успешног периода,
почетак његовог политичког успона.
Врло брзо, Адолф Хитлер постао главни говорник ДАП-а,
који је касније преименован у НСДАП,
националистички социјалиста Немачка радничка партија.
Суочен са таквом популарношћу,
Хитлер је почео да ради на својим говорима као професионални глумац,
припремајући их доле до најситнијих детаља.
Његова снага је изнад свега као говорник, као моћан говорник, веома енергичан.
[аудио на немачком језику]
За разлику од савремених политичара, све своје говоре пише.
[аудио на немачком језику]
Радио је на интонацији свог гласа, на његове гестове,
на ритму његових говора.
Две године касније, једне вечери у фебруару 1921.
Цирцус Кроне,
једно од највећих места у Минхену, био пун до пуцања.
Дошло је скоро 6.000 људи да слушају Адолфа Хитлера и навијају.
[аудио на немачком језику]
Његови говори су били радикални,
али милитанти који се односе на његове речи сви су били освојени.
[аудио на немачком језику]
Изражавао је оно што многи није се усудио рећи,
да су морали да поцепају Версајски уговор,
да демократија није била политички режим одговара Немачкој,
и да су Јевреји били одговорни за све то.
Људи су то волели да чују у то време,
јер, економски, Немачка је била у веома лошем стању.
[аудио на немачком језику]
Ови говори су помогли партији да стално привлачи нове чланове.
Од 200. крајем 1919. године на 3.300 у августу 1921.
коначно достигавши 55.000 људи до краја 1923.
Ова популарност била посвећење за Хитлера.
1921. некадашњи бескућник постао вођа Нацистичке партије.
Његова амбиција је сада била огромна.
Желео је да постане вођа читавог народа.
1920-их година, У овом стану је живео Адолф Хитлер
на Тиршштрасе у Минхену.
Локација безопасног изгледа,
али у стварности место симболично његовог политичког успона на власт.
Ушли смо у траг овом стану у центру Минхена.
Његов данашњи власник је пристао да нас пусти унутра, и по први пут,
пристала је да говори.
Чуо сам да су комшије уплашене сваки пут када би отворили улазна врата.
Нису хтели да прођу поред његовог стана,
како су мислили да би могли бити тамо када је био атентат на његов живот.
Неком трагичном или ироничном случајношћу, власник зграде је био Јевреј.
Звао се Хуго Ерлангер.
Поседовао је продавницу мушке одеће у приземљу.
Рекао је то када је прошао поред Хитлера на степеницама,
био му је савршено пријатан.
Двојица мушкараца би се редовно укрштала.
Ерлангер не би ни слутио он би био једна од многих жртава
Хитлерове антисемитске политике 13 година касније.
Месец дана након што је Хитлер постао канцелар, Ерлангерова зграда је насилно продата.
1938. Хуго Ерлангер послат у концентрациони логор Дахау.
Изузетак од општег правила,
отишао је здрав и здрав тек после месец дана притвора.
Преживео је Други светски рат,
и имао неких потешкоћа враћајући своју стамбену кућу.
Коначно је то учинио 1949.
1922. Хитлер је уживао метеорски политички успон.
Повећао је састанке у пивницама, окупљања која нису била без ризика.
Партија је одлучила да регрутује 300 мишићаваца да обезбеди своју заштиту од напада.
Један од вођа био је Ернст Рохм.
Ова паравојна организација је назван СА,
за Стурмабтеилунг или Јуришну дивизију а углавном су се састојали од бивших војника.
Касније ће С.А политички противници,
борећи се са њима на улици.
Они су у суштини били гомила насилника.
То су били људи који би му помогли зграби власт неколико година касније.
Није прошла недеља без штампе штампајући нешто о Нацистичкој партији.
Новине су биле пуне њихових ексцеса,
па је Хитлер одлучио да се извуче до врха путем насиља.
Извео би пуч.
Био је веома инспирисан Мусолинијевим маршом на Рим,
и са преовлађујућим широко распрострањеним сиромаштвом и хиперинфлација,
проценио је прави тренутак да преузме власт у Минхену.
8. новембра 1923. год.
нацистички вођа узео таоца чланови баварске владе
који су имали састанак у пивници у Минхену.
Био је уверен да,
уз подршку својих 2.000 људи СА, могао је да преузме власт.
Хитлер је ушао унутра
а након што је пуцао из пиштоља у плафон да ућутка гомилу, рекао је,
„Немачка револуција је почела.
То је довело до преговора између Хитлера и тријумвират који управља Баварском,
и договор је постигнут да треба да крену на Берлин.
Пуч је очигледно кренуо за добар почетак,
али баварске власти одустали од подршке
за своје иницијаторе, Хитлер и генерал Лудендорф.
Следећег јутра,
двојица мушкараца организовали су протестну шетњу о Министарству одбране Баварске.
Подршка народа није успела да се оствари
а Хитлер је потценио снаге реда и закона.
Сукобили су се са полицијом и било је пуцњаве.
на крају,
полиција је попрскала вође демонстрација са мецима,
убијајући многе.
Хитлеров телохранитељ искочио је испред њега и погођен је са 11 метака.
Хитлер би сигурно био убијен ако не због његове интервенције.
Побегао је са лакшом раном до његовог левог рамена.
Одрасли Хитлер је чудом имао среће.
Током свог живота, диктатор је бежао скоро 11 атентата на његов живот.
Последњи од њих се догодио Током рата 20. јула 1944.
у свом седишту у Пољској,
али још једном, Хитлер је изашао неповређен
и био је сигуран да зна зашто.
Био је убеђен да га је Бог заштитио,
и сваки покушај који је преживео само је учврстио ово уверење.
После неуспелог покушаја пуча, Хитлер је побегао.
Одвезен је колима у град Уфинг ам Штафелзе,
сат вожње од Минхена.
Када су стигли, сакрили су ауто у шуми и наставио пешке.
Стигао је око седам увече,
склонивши се у кућу у власништву брачног пара Ханфштенгл.
Ово је био један од Харолда Сандера најважнијим открићима.
Хитлер је мислио да је овде безбедан
јер аустријска граница није било далеко.
Међутим, погрешио је.
Полиција га је пронашла два дана касније.
Испред се појавила полиција зграде 11. новембра 1923. године.
Хитлер је знао да је све готово, рекао је,
„То је то, радије бих умро него да те ухапсе те свиње“.
Узео је револвер и држао га уз главу.
Хелене Ханфстаенгл га је узела из руке, чиме му је спасао живот.
У пиџами и плавом кућном огртачу,
ухапшен је 11. новембра 1923.
Хитлер је веровао да је ово крај нацистичке партије и његовог руководства.
Године 1924. он, Ернест Рохм и генерал Лудендорф
у Минхену суђено за издају.
Шеф Нацистичке партије, користио суђење као платформу
јер је свој пораз приказао као победу
и себе као Спаситеља Отаџбине.
Хитлер је увек одговарао пред публиком,
и схватио је да неки од судија били наклоњени његовој ствари.
Сви су служили република невољно.
Са штампом која извештава о његовим говорима током суђења,
Хитлер га је користио као средство пропаганде.
Био је то план који је функционисао до савршенства.
Врло брзо је постао звезда суђења.
На крају је Хитлер осуђен на пет година затвора Ландсберг,
али су га његови наступи учинили познатим по целој Немачкој.
Овде је Хитлер започео свој период затварања
у сасвим пријатним условима.
Ландсберг је био затвор са пет звездица.
Лидер нацистичке партије примио поклон пакети из целе Немачке.
Био је познат као затвореник части,
указано је поштовање и могао је имати посетиоце кад год је пожелео.
У то време, Баварска је била веома десно крило.
Влада је била веома попустљива са својим затвореником.
Комунистички затвореник не би уживао у истим условима.
Ствари би биле много теже.
Једном у затвору, Хитлер је имао времена.
Одлучио је да ово добро искористи,
синтетизујући своје идеје у политички програм.
Уз помоћ затвореника Рудолф Хес, будући заменик Фирера,
написао је Меин Кампф, Моја борба,
углавном романтизована аутобиографија у којој је представљен као херој.
То је био његов једини начин да настави да се слободно изражава из своје ћелије.
У својој књизи, Хитлер је развио свој ултра националистички аргументи,
инсистирајући на супериорности германске расе.
По његовом мишљењу, Јевреји су били подљуди који су морали бити елиминисани.
У Мајн Кампфу, Јевреји су паразити, клице, штеточине.
Они су потпуно бескорисни на овој земљи а у ствари су позитивно штетне.
У антисемитизму није било ништа ново у Немачкој и Аустрији,
али је врхунац достигао са Хитлером.
У Мајн Кампфу, Хитлер користи ту реч искоренити да дочарам врсту судбине
предвиђа за Јевреје.
Ово је јасно изражено на немачком.
То је синоним за уништити и убити.
Његова теорија првенства Аријеваца раса би одредила његову спољну политику.
Немачка би прво морала да се поново уједини све земље са германским становништвом.
Затим би се проширио у Русију, након што је уништио француску војску.
У тих неколико редова,
чинило се да је предвидео Другог светског рата.
Књига је опомена да ако Немци не предузму ове кораке,
немачка нација ће изумрети.
Од сада, Хитлер био промењен човек са новим ставом.
Када је изашао из затвора, био је убеђен да је био спаситељ нације.
Дана 20. децембра 1924. год. Адолф Хитлер је пуштен из затвора
по завршетку само 13 месеци казне.
Изнова запаљен, одлучио је да постави о поновном освајању Немачке,
али овај пут је то намеравао да уради користећи демократски процес.
Чинило му се очигледним
да би могао да искористи демократију као средство за постизање својих циљева,
а затим се ослободити тога.
Хитлер је 5. октобра 1929 напустио свој конак у Тиршштрасе
и уселио се у овај луксузни стан на минхенском Принзрегентенплатзу.
Живећи у стану меру 12 квадратних метара,
а затим један од 50 квадратних метара,
сада је живео у 400 квадратних метара, деветособан стан.
Данас је то полицијска станица.
Никада не би дошао горе
без подршке неких великих немачких богатстава.
Хитлер је могао приуштити стан
захваљујући све већим донацијама од његових партизана
и одређене добростојеће личности.
Такође је примао хонораре из његове књиге Меин Кампф.
Захваљујући својим финансијским покровитељима, сада је имао на располагању
знатна средства којима се организују масовну изборну кампању.
Ово је било прво у Немачкој.
Вођа нацистичке партије путовао само авионом,
омогућавајући му одржавати до четири скупа дневно.
Хитлер је постао главни политички играч, свуда прате немачки медији.
Хитлер је био први политичар да се медији користе на смишљен начин
Своје говоре је бележио на плоче и продао их.
Био је први политичар
да наплати улазницу што је дошао и слушао га како говори.
Приходе је искористио за финансирање своје забаве.
У својим говорима,
Адолф Хитлер је хрпу обећања за обећањем на његове потенцијалне бираче
са великим, елоквентним слоганима.
Учинићемо Немачку великом, вратићемо Немачку на посао,
када је 37% незапослених.
Ми ћемо ревидирати Версајски уговор.
Јасно је ставио до знања да ће забранити остале 32 политичке странке у Немачкој,
али ни ово као да није шокирало немачка јавност много.
Док је нацистичка партија само вукла 3% гласова крајем 1920-их,
ово је порасло на 20% 1930. а затим 31. јула 1932. год.
нацисти су постали највећа партија у парламенту.
Ништа од овога се не би догодило ако не и Велика депресија 1929.
Скоро 7 милиона Немаца је било незапослено док је земља била у великим дуговима,
борећи се да плати своју репарацију за Први светски рат.
Било је лако узбуркати немачки народ горчине због тог пораза.
Отац ми је рекао да је гласао за Хитлера јер је сиромаштво било превише за подношење.
Уследила је ова забава, која је обећавала хлеб и рад.
Стога им се придружио.
30. јануара 1933. год. Адолф Хитлер је постигао свој циљ.
Постављен је за канцелара.
Мали смутљивац из Баварске
био је постао највише моћан човек у Немачкој.
Његова преостала препрека био председник Рајха,
Паул вон Хинденбург.
[аудио на немачком језику]
Када је дошао на власт, Хитлер није губио време успостављање диктатуре.
Све је почело 28. фебруара 1933.
подметнутим пожаром на Рајхстаг, немачког парламента.
Тачно како је почело још увек је ствар нагађања.
Оно што сигурно знамо је да је Хитлер а нацисти су то искористили за своје циљеве,
тврдећи да је то комунистичка завера.
Искористили су то као изговор за елиминисање комуниста.
Не само да су почели да хапсе комунисти после пожара у Рајхстагу,
али су натерали Хинденбурга да потпише декрет
суспендовање кључних грађанских слобода, рекавши да је то само привремено.
У ствари, декрет је остао на снази у овом или оном облику
до 8. маја 1945. године.
Хитлер се ту није зауставио.
Он је демонтирао институције Републике.
Штампа је била цензурисана, и 24. марта 1933. год.
дао је донети Закон о омогућавању при чему је кабинет, у ствари, Хитлер,
могао доносити законе на четири године без укључивања Парламента.
Од тог тренутка, то је био тоталитарни режим.
У наредним месецима, све остале странке су или распуштене
или присиљени да почине харакири.
Осим Нацистичке партије.
у исто време, први концентрациони логор
отворио своје капије у Дахауу,
узимајући у себе политичке противнике режима.
Једном безбедно на власти, Хитлер је имао само једну идеју на уму,
стварање Немачке највећа нација свих времена.
Преокренуо је земљу на једно огромно радно место,
изградњу железничких и аутопутева.
Првобитна потреба је била да се добије економија поново на ноге,
обезбеђивање посла незапосленима
а затим показујући тај нацизам није био неки средњовековни режим,
већ оличење модерности и немачког технолошког генија.
Изводили су се јавни радови за војне сврхе.
Аутопутеви би помогли армије и њених тенкова
да се брзо креће по земљи.
Зато што је крајњи циљ диктатора није било ништа друго него да води рат.
Када Хитлер дође на власт, одмах планира рат.
Он каже војним генералима да добије њихову подршку,
да ће имати нови европски рат.
Прво је морао да се реши СА,
јуришне дивизије које су се формирале држава у држави
залажући се за перманентну револуцију.
Амбиција СА је на крају била за формирање врха месинга
нове немачке армије.
Хтели су да се инфилтрирају у војску,
али традиционални официри нису били добро расположени
да направи простор за ове надобудне људе из ниже класе.
Фирер је стога одлучио, жртвовати СА,
јер без подршке војске,
могао је да види своје пројекте за рат долази до ничега.
Ово је град Бад Виессее.
30. јуна 1934. год.
Хитлер је позвао око стотину Вође С.А. у овај хотел.
Мислили су присуствовали су конференцији
и имати неколико дана одмора.
Далеко од тога.
Хитлер је сковао макијавелистички план.
Хитлер је поставио замку за шефове СА и сви су били ухваћени у томе.
Хитлер је желео да их се свих отараси током наредних дана.
На месту, одлучио је да се бави лично са Ернстом Ремом, шефом СА,
један од врло мало људи у блиским личним односима са њим.
Било је 6:45 ујутро када је Хитлер дошао овим степеницама,
пиштољ у руци, и отишао према соби Ернста Рема.
отворио је врата, уперио пиштољ у њега и рекао:
"Рохм, ухапшен си."
Рем је тамо одведен а затим од стране Хитлеровог личног телохранитеља,
заједно са свим осталим лидерима СА, на истом спрату хотела.
Хапшења су била тешка а Хитлер је предузео све мере предострожности
у случају да ствари постану насилне.
Сећам се да ми је отац рекао да је доведен сеоски столар
да зезнем све столове и клупе до пода,
тако да се нису могли бацати около.
Мислили су да ће доћи до велике свађе.
У наредним данима,
сви шефови СА су убијени хладнокрвно у Минхену и Берлину.
И сам Ернст Рем је погубљен у својој ћелији 2. јула 1934. године.
Ово ће вероватно бити последњи филм хотела Ханселбауер.
Требало би да се сруши за неколико месеци,
поневши са собом крваву историју ноћи дугих ножева.
Ослободивши се СА,
диктатор је имао одријешене руке владати земљом,
када, само месец дана касније, Пол фон Хинденбург је умро.
Председник Рајха сам имао моћ да га отпусти.
Хитлер је преузео те функције председника,
што значи да је сада поседовао крајња моћ
и био на челу оружаних снага.
од сада, главни циљ му је био да поново наоружа Немачку
у припреми за нови рат.
Диктатор је сањао освете од пораза 1918.
Хитлер је био опседнут ратом.
То је била основа његовог политичког програма,
али је то била и вредност сама по себи.
Што се њега тиче,
Немачка је могла да познаје само срећу кроз војни успех.
Крио је своје ратнохушкачке намере из целог света.
Музеј немачке морнарице тврди диктатора
био у посети подморници тамо 28. септембра 1935.
Сада знамо, међутим, да је фотографија је снимљен месец дана раније.
У ствари, 28. септембра био је у Крупп АГ у Рурској области.
Индустријска група био је произвођач челика,
али пре свега оружја.
Хитлер је посетио неколико пута у потпуној тајности,
јер је Версајски уговор забранио свако пренаоружавање земље.
Само један пример међу многима Фирерових намера
да сакри оно што је планирао.
Годину дана касније, одлучио је да је време да започне непријатељства.
Први одлучујући корак је 7. марта 1936.
када је послао војне снаге у Рајнску област,
демилитаризована немачка област Од пораза 1918.
При томе, преузимао је приличан ризик.
Радећи ово, он је прекршио Версајски споразум,
чиме се доводи у опасност војне интервенције
од стране потписника уговора.
Међутим, ни Француска ни Велика Британија није реаговала.
Прва победа за Фирера,
коме се ништа није појавило да одврати од својих циљева.
То се дочекује са апсолутном хистеријом од стране Хитлерових присталица.
Он поново добија контролу над земљом,
он има контролу над својим границама у војном смислу.
Посвећење је дошло за Хитлера 12. марта 1938.
са аншлусом, Немачка анексија Аустрије.
Његов сан о уједињењу нације немачког говорног подручја
постала стварност.
1938. у свом скровишту Орлово гнездо у Баварској,
диктатор је већ правио планове за будућа освајања.
После Аустрије, Његово срце било је следеће за Чехословачку.
Адолф Хитлер је сањао о рату јер је одјекнуло
битка која бесни у њему.
Наслов његове књиге, Меин Кампф,
Моја борба или моја борба, показује како се бори било нешто својствено његовој личности.
То је увек било у Хитлеровим плановима
да убије стотине хиљада, чак и милиони људи.
Чак и погибије Немаца не дирај баш Хитлера.
Они су део његовог погледа историје људске борбе.
1. септембра 1939. напао је Пољску,
урањајући тиме свет у највећи оружани сукоб у историји,
најмрачнији период човечанства.
Претходно у Хитлеровом итинерару.
Тешко је замислити како ова мала беба одрастао у масовног убицу.
Објективно говорећи, Хитлер је био веома добар војник.
Његови претпостављени су знали увек су могли да рачунају на њега.
Хитлерова снага, пре свега, говори.
Био је моћан говорник, веома енергичан.
За разлику од савремених политичара, све своје говоре пише.
Берлин, 30. јануар 1933.
Адолф Хитлер је постао највише моћан човек у Немачкој,
диктатор који би потонуо немачког народа и целог света
у 20. век најсмртоноснији сукоб,
Другог светског рата.
Хитлер је гомилао победу за победом након преузимања власти,
што је само по себи била победа над немачким народом и планетом.
Само је Хитлер желео рат.
Ни Геринг, ни Гебелс, нити су генерали хтели рат.
Хитлер је био уверен да је био војни геније.
Како је овај човек без војне обуке успети да освоји целу Европу?
Зашто се сматрао највећи ратни вођа свих времена?
Како је овај бивши бескућник лежао постати архитекта
коначног решења?
Један човек, страствени историчар,
пропутовао је свет да успостави најисцрпнију хронологију
ипак овог путовања.
Харалд Санднер је провео више од 20 година растављајући живот Адолфа Хитлера,
час по сат.
Где је био током ових раних година а како је ратовао?
Где је направио његове најважније одлуке?
Где год да је Хитлер био, ту је била моћ.
Он је био само отелотворење апсолутног диктатора.
Више од 70 година након Хитлерове смрти,
Харалд Санднер открио бројне нетачности,
чак и у најозбиљнијим објављеним делима.
Има нешто попут 80 Хитлерових биографија
али увек има грешака у неким информацијама.
Од Француске до Аустрије преко Немачке и Белгије,
кренули смо у потрагу за коначне трагове које је оставио диктатор
да разумеју пут ратног вође.
Ово је итинерар Адолфа Хитлера.
Берлин, 30. април 1945.
Адолф Хитлер одлучује да изврши самоубиство.
Научио је да су Руси брзи приближавајући се канцеларији Рајха.
Његове трупе могу само да их задрже још 24 сата.
Хитлер зна да је изгубио рат.
Живот за њега није имао смисла једном када је изгубио рат.
Није желео да му се суди.
Није желео да буде понижен.
око поднева,
диктатор се опростио својим најближим сарадницима
и повукао се у ову собу,
своју канцеларију у Фиреровом бункеру са супругом Евом Хитлер.
Пар је извршио самоубиство у 15.30 часова.
Ева је узела отров,
док се Хитлер двоструко уверио угризом у капсулу отрова
као и пуцајући у себе.
Његов доктор му је саветовао да то уради да буде сигуран да ће се убити.
Диктаторова смрт скоро одмах довео до краја непријатељстава.
Немачка се предала 8. маја 1945.
недељу дана након самоубиства човека који је повукао Европу и свет
у невиђену катаклизму.
Било је то велико олакшање.
Нацизам је умро са њим, као што се с њим родило.
Хитлерово самоубиство намењено Јеврејима који су још били у немачком заточеништву
престанак њиховог прогона и страдања.
Како су могла таква зверства дозвољено је да се настави
за толико година?
Може ли Други светски рат су избегнути?
Да бисмо разумели његово порекло,
морамо се вратити у време када је Хитлер и даље се претварао да жели мир.
Дана 29. септембра 1938. год.
било је у овој згради у центру Минхена
да је немачки диктатор Адолф Хитлер примио неколико шефова држава:
Италијански лидер Бенито Мусолини, Француски премијер Едуар Даладије,
и британски премијер Невилле Цхамберлаин.
Био је то одлучујући сусрет за међународне односе.
Након анексије Аустрије Немачком Рајху 1938.
Хитлер је сада желео Судете,
северозападни део Чехословачке.
Био је одлучан да га добије, каква год опозиција.
Хитлер је желео да поврати све територије са људима који говоре немачки.
Мислио је да где год немачки говорило се била немачка територија.
Налазио се на првом спрату ове зграде да је дошло до преговора
до ноћи 29 до 30. септембра 1938. године.
Вратили смо се овом историјском амбијенту са историчарем Харалдом Санднером.
Било је 1:50 ујутро када је диктатор добио шта је хтео.
Ево нас у Хитлеровој личној канцеларији Фирербауа у Минхену.
Ово је тачно место где је сто стајао
на којој потписан је такозвани Минхенски споразум.
Уговор, у ствари, жртвовао део Чехословачке.
у замену,
диктатор се обавезао да не изврши инвазију на остатак те земље.
У данима који су уследили, око 3,5 милиона Чеха
нашли себе поданик немачке државе.
Чехословачка није консултована и није имао ниједног представника.
Напуштањем Судета,
Француска и Велика Британија мислили да су избегли најгоре.
Обојица су се оштро противили на изгледе за нови рат.
Чемберлен се вратио у Лондон, одричући се свог папирића на аеродрому.
Он је пријавио да је преговарао са Хитлером
и да би сада био мир.
Искрено је веровао он је обезбедио мир за наредне године.
Мало је сумњао Фирерове праве намере.
Јер док су његови генерали мислили то повлачење
таква победа без крвопролића био је генијалан потез,
Хитлер је имао далеко веће амбиције.
Сам Хитлер би рекао да Британци и Французи
га је лишио рата желео је да почне у септембру 1938.
Био је одлучан да води овај рат.
Два дана касније,
Немачке трупе су умарширали у Судете не наилазећи на отпор.
Анексија постаје позната као Цветни рат.
Још један успех за Фирера, чија је популарност била на врхунцу.
До сада није погрешио
и радио је тачно оно што је желео: владајући страни владари.
Док је чекао да освоји Француску и остатак источне Европе,
Хитлер је посејао терор у својој земљи.
Ово је био другачији рат, прогресивно искључивање немачких Јевреја.
Током Кристалне ноћи,
ноћ сломљеног стакла, од 9. до 10. новембра 1938.
хиљаде синагога и јеврејских радњи били су опљачкани и уништени.
Хитлер је хтео да натера Јевреје да се исељавају.
Многи су похватани и убијени.
Ухапшено је тридесет хиљада мушкараца Јевреја и стрпали у концентрационе логоре,
и само пуштен када обећају да ће емигрирати.
Хитлер је мислио да су Јевреји као субверзивни елемент.
Те ноћи, нацистичка Немачка је прешла границу
у њеном спровођењу антисемитске политике.
У говору пред Рајхстагом 30. јануара 1939.
Адолф Хитлер је предвидео истребљење Јевреја Европе
у случају новог светског рата,
морбидно пророчанство
што није изазвало никакву реакцију од немачког народа.
Чак и ако, уз попустљивост,
могло би се протумачити као само план протеривања,
јасно је да је говорио о планираном геноциду.
Овим говором темељ Холокауста.
Лице Немачке се променило.
Хитлер је донео своје најважније одлуке у Оберсалзбергу,
повлачење у Баварске Алпе.
Бергхоф је постао секундарна резиденција диктатора.
Било је овде горе у планинама да је Хитлер спремао свој рат.
Хитлер је потрошио око четвртине његове владавине у Оберсалцбергу.
Хитлер тврди да је изнајмљивао ова кућа из 1928.
У ствари, било је то годину дана раније.
Разлози за лаж били су чисто фискални.
Чак и много касније, дао је лажне информације.
Рекао је да је потрошио врло мало времена у Оберсалцбергу
али то није био случај.
Бергхоф је био његова омиљена резиденција.
Једном на власти,
направио је другу канцеларију после Берлина.
Одабрао је Оберсалцберг као седиште владе
јер је имао стратешки значај у успостављању своје власти.
Могао би да се повуче тамо да буде сам, да,
али је могао и да прими кога год је хтео тамо,
укључујући важне посетиоце
користећи поставку за сцену управљати његовом спољном политиком.
Нацистичка партија је била мајстори спина.
Сваког дана хиљаде посетилаца окупили да виде диктатора.
Посветио би сате свог времена томе, увек изгледа опуштено и насмејано.
Била је то велика пропагандна операција.
Пренесена порука овим сликама у Оберсалцбергу
је то Хитлерове блискости народу.
Био је канцелар народа, тако су га звали,
а ко би могао бити канцелар народа без народа.
Ипак, Хитлер је држао шест година тајна од немачког народа.
Његова 25-годишња љубавница,
звала се Ева Браун,
и то само они најближи Хитлеру знао за њено постојање.
Имао је ову идеју
да је његова политичка мисија не би дозволио да се ожени.
Представио се као нека врста монаха војника,
пророк посвећен својој мисији, то се не уклапа у брак.
Са датом камером њој од диктатора,
снимила је филм у боји њиховог приватног живота.
на филму, Ева Браун изгледа срећна и испуњена.
Међутим, у стварности, млада жена је патила.
Два пута је покушала да себи одузме живот.
Ови покушаји самоубиства треба посматрати као вапаје за помоћ.
Они би такође објаснили њена честа одсуства.
Иако је тешко рећи на овој удаљености.
Чак и када је Хитлер био са њом,
постојао је релативно велика удаљеност између њих.
У планинама Оберсалцберга,
Хитлер је био далек јер је имао друге ствари на уму,
као што је спремање за рат.
После кршења Минхенског споразума инвазијом на остатак Чехословачке,
потписао је пакт о ненападању са Стаљином
у случају да изврши инвазију на Пољску.
Сада је био август 1939.
Ово је било последње мирно лето
та Европа а свет би знао много година.
Првог септембра 1939. Хитлер је покренуо инвазију на Пољску.
Две хиљаде и пет стотина тенкова и 1300 авиона
пружио подршку за милион и по копнених трупа.
Диктатор је ипак био одлучан многи из његове пратње су се противили овом потезу.
у ствари, једино је Хитлер желео рат.
Ни Геринг ни Гебелс, нити су генерали хтели рат.
Хитлерова грешка је била у размишљању да чак и ако је напао Пољску,
Британци и Французи и даље не би реаговао.
Међутим, 3. септембра 1939. год.
Париз и Лондон објавио рат Немачкој.
Сада је био светски рат.
Одмах после овога диктатор је узео његов лични воз до прве линије.
Пратио је операције из тренинг кампа у Грос-Борну
у Пољској.
Био је фасциниран оружаном борбом одвија се пред његовим очима.
Хитлер је осећао потребу да буде у праву где је била акција.
Хитлер никада није остао на истом месту.
Волео је да излази и упознаје људе.
Није волео да спава на истом месту две ноћи заредом.
Увек је ишао на линију фронта и доводећи свој живот у опасност.
Није га било брига.
Био је сигуран да ће га Бог заштитити, да му се ништа не може догодити.
Само шест недеља након почетка непријатељстава, Варшава је била опкољена.
Пољска је била сломљена у Хитлеровом блицкригу или муњевитом рату.
Дан капитулације,
Хитлер је поделио територију између себе и Стаљина,
његов идеолошки непријатељ.
Да прослави своју победу,
немачка војска је парадирала улицама Варшаве.
Хитлер је био уверен, после брзе и лаке победе у Пољској
да је био војни геније надарен интуицијом.
Увек је био у праву, па ако се неко не слаже,
нужно су погрешили.
Овог пута, Хитлер је пустио своје генерале водити кампању.
Међутим, од сада, он би сам преузео послове.
Око 3 милиона Јевреја сада били у рукама нациста.
У пораженој Пољској били су окупљени и нагурани у огромна гета.
Што више територије нацисти су заузели источну Европу,
што су се више суочавали са јеврејским становништвом.
Ово је само потврдило њихово уверење да је систематска депортација
а затим истребљење ових Јевреја била неопходна.
Услови свакодневног живота били нељудски.
Они су били контролисани, брутализирани, изгладњели и убијени.
Начин на који се Хитлер понаша јеврејско становништво Пољске.
Глад и епидемије убио их на хиљаде.
До 1940, 1941, у великим гетима,
чак 1.000 људи умирали сваког месеца.
у исто време, Хитлер је ширио своју власт на запад.
У априлу 1940. год. извршио је инвазију на Норвешку, а потом и на Данску.
И он је кренуо стратегија напада на Француску,
иако није имао војног искуства.
Међутим, ствари нису ишле по плану.
Он је одложио инвазија на Француску 29 пута.
Разлог зашто Француска није нападнута раније је врло једноставно: време.
Време био важан фактор за Хитлера
јер је коришћена ваздушна подршка на масовни начин по први пут
у овом новом муњевитом рату.
Међутим, играли би и тенкови важну улогу.
Градећи их и обучавајући њихове посаде задржао почетак офанзиве.
На крају је Хитлер одлучио да лансира Напад на Француску 10. маја 1940.
Као и са Пољском, ова офанзива је почела уз масовно ваздушно ангажовање.
Тада је Вермахт сломљен француске трупе за само неколико дана.
Немачка војска био као незаустављиви парни ваљак
са савременим оружјем,
смелом тактиком
и са изузетно вољним трупама.
Међутим, Фирер је желео да још једном буде на првој линији фронта
да сведочи Француској стављен на колена.
19. маја 1940. год. Хитлеров безбедносни детаљ је био задужен
са брзим проналажењем њега локација за његово седиште.
Време је било од суштинског значаја.
Француска би у сваком тренутку могла да се супротстави нападу.
Дана 22. маја 1940. год.
одлучили су се за изоловано село од Брули-де-Пешеа у Белгији.
Овде је данас штаб.
Готово да се није променило.
у то време, било је то високо стратешко место.
Био је веома добро лоциран у шуми, лако се камуфлирати.
Било је то на француско-белгијској граници
и само неколико километара из Ардена.
Хитлерово окружење брзо имао изграђене три брвнаре као конак
и кантина за диктаторове људе.
Колико год изненађујуће изгледало,
чак су ископали и мали базен у случају топлотног таласа.
Међутим, за одговорне Хитлерове безбедности,
најхитније разматрање било склониште за бомбе.
Веома близу Хитлерове колибе, био је бункер.
Била је то армирано-бетонска коцка димензија седам метара са седам метара,
где би се могао склонити ако би дошао под ваздушни напад.
Да би се гарантовала максимална сигурност,
свих 28 суседних села су евакуисани крајем маја.
Мари Метенс у то време имао десет година.
Она се и данас сећа тог веома необичног дана.
Око четири сата поподне, дошла су два човека.
Уопште нису били баш фини, Тога се добро сећам.
Рекли су нам да морамо да кренемо за два сата.
Били смо евакуисани не знајући куда идемо,
и речено нам је да се не враћамо.
Међутим, није нам речено зашто.
Узели су неколико локалног становништва као таоца.
Око 80 или тако нешто,
и рекао да би платили животом
ако неко од евакуисаних покуша да се врати.
Била је то претња, додатни део притиска на локално становништво.
6. јуна 1940. год.
коначно је стигао диктатор у Брули-де-Песцхе,
сајт је сада потпуно сигуран.
Било је у овој школи да је Хитлер руководио војним операцијама.
Дуги столови су били прекривени мапама.
Овде је судбина Француске је одлучено.
После само две недеље борбе, напори диктатора су награђени.
17. јуна 1940. год.
Маршал Петен је затражио прекид непријатељстава.
Француска је претучена.
Фирер је ликовао.
Хитлер је био потпуно еуфоричан.
За шест недеља, постигао је оно што је Немачка није успео да уради за четири године
током Првог светског рата: пораз Француске.
Нацистички вођа је наредио његове услуге да одустане од услова
за примирје одмах.
То је учињено у ноћи 20 до 21. јуна 1940. године у овој цркви.
Историчар Аксел Тишон је стручњак за Брули-де-Песцхе.
Атмосфера је била мало чудна
јер су га јахали уз светлост свећа,
пошто су морали да буду опрезни могућих ваздушних напада.
Ово је постао текст које би Хитлер наметнуо
на Французима у Компјењу.
Хитлер је позвао представнике Француске до Компјења
до истог железничког вагона
у којој су Немци имали да признају свој пораз 1918.
Ова победа је била диктаторова освета за Први светски рат.
Остварење сна.
Одмах након тога, Хитлер је посетио Париз.
Био је то још један његов сан да уђе у француску престоницу.
Отишао је тамо 23. јуна 1940. године.
Историјске књиге, међутим, дајте нам два различита датума
за Хитлерову посету Паризу,
наводећи неке писце да закључују да је можда имао две посете.
То није истина.
Хитлер је само једном посетио Париз 23. јуна,
од 4:05 до 9:00 ујутру.
Диктатор је пожурио у Оперу Гарније
пре него што се зауставите на фотографији наспрам Ајфелове куле.
Веома симболична слика која је виђена широм света.
Од тог тренутка,
медији су почели да говоре о Хитлеру као највећи ратни вођа свих времена.
Међутим, током битке за Британију,
немачке морнарице и ваздухопловства били држани под контролом.
Хитлер би више волео уговор са Великом Британијом,
а не да га смрви у војној победи,
као што је то учинио Француској.
Британци нису намеравали да сарађују.
Они су одговорили на нападе Немачке уз жесток отпор.
Ово је био његов први неуспех Другог светског рата.
Све до почетка јула,
Хитлер се надао да ће УК пао би као зрело воће.
Како су почеле прве британске бомбе пада на немачко тло,
Хитлер је желео да се увери његов најдрагоценији иметак
био сигуран.
Ово, колико год мало вероватно изгледало, била његова уметничка збирка.
Већ неколико година диктатор имао гигантски музеј уметности
изграђен у Линцу,
град у којој је провео већину своје младости.
Планирао је да излаже тамо најпознатија дела Европе.
Било је овде, у недрима Фирербауа,
да је похранио своје благо
док је чекао да се изгради његов музеј.
Вратили смо се у посету овај прилично необичан депо
са Харалдом Санднером.
Овде су се чувала уметничка дела.
За Хитлера су уметничка дела увек била важнији од живота људи.
За време рата увек се кајао уништавање музеја и позоришта.
Међутим, није га било брига о животу људи.
Око 700 уметничких дела били опскрбљени у овим ходницима
и стално чуван од стране СС-оваца током целог рата.
Већина су биле слике који је био заплењен
или на силу продати.
Многе је опљачкала немачка војска у окупираним земљама.
Хитлер је био највећи светски крадљивац уметности.
Диктаторова опљачкана уметничка дела остаће овде скривене до 1945.
Давне 1941. Хитлер је био заузет вођењем свог рата.
Коначно је дошло време да оствари још један сан,
оно о анимирању бољшевизма, смртни непријатељ националсоцијализма.
Дана 22. јуна 1941. год.
Хитлер је лансирао његова офанзива на СССР,
једна од највећих инвазија у војној историји.
Четири милиона војника, 600.000 возила и исто толико коња.
Хитлер је био опрезан у борби на два фронта, али је на крају дао наређење.
Морате схватити да је био убеђен сопственог стратешког генија
и био сигуран могао је да победи Совјетски Савез
са истом лакоћом који је са њим прегазио Француску,
што значи за само неколико недеља.
у овом тренутку,
Хитлерова идеја је била да депортује Јевреје у освојени Совјетски Савез.
Ово је био првобитни план коначног решења,
али већ три године,
диктатора је такође користио Ајнзацгрупе.
То су биле специјалне јединице који је пратио војску,
елиминишући Јевреје и политичке противнике као совјетски апаратчици.
Ови одреди смрти су сада почели вршећи масовна погубљења.
У почетку су то били само мушкарци који су систематски убијани.
Међутим, онда жене и деца били све више укључени
у овим зверствима.
Око 40 одсто Јевреја који би погинуо у холокаусту
погинули у стрељачким акцијама.
На фронту, диктатор освајао победу за победом.
Освојио је Минск, а затим Лењинград.
Августа 1941. посетио је војнике на Источном фронту у Украјини.
Читави делови територије дошли под нацистичку контролу.
Хитлер је био сигуран да ће Русија пасти пре зиме.
Било је правог ентузијазма Током лета и ране јесени 1941
како су немачке трупе напредовале невероватном брзином кроз Русију.
Сада је диктатор донео стратешку одлуку што би га скупо коштало.
Одлучио је да заплени пољопривреду,
индустријских и нафтних ресурса јужне Русије.
Штавише, имао је жесток обрачун са неким својим генералима
који је хтео право да крене и напали Москву.
Ове расправе су озбиљно успориле низ блицкриг,
покренут муњевит рат против Совјетског Савеза у јулу 1941.
У време напада на Москву почела октобра 1941. било је прекасно.
Вермахт је захватила зима.
Температуре су пале на ниско као минус 30 степени.
Немачки војници су били исцрпљени
и совјетску контраофанзиву вратио их стотинама километара.
То је заиста велики застој.
Совјетски Савез није распао.
То је узвраћање.
Чинило се да има неограничене ресурсе
и далеко више људи и опреме да је неко сумњао.
Хитлер је држао своје генерале одговоран за овај дебакл.
Од почетка рата,
био је веома сумњичав његовог војног врха.
Битка јер је Москва означила прекретницу
у својим односима са њима.
Хитлер никада није веровао својим генералима.
Презирао их је
јер су саветовали против француске кампање,
а сада их је окривио за неуспех велике офанзиве
од лета 1941.
Хитлер је увек имао ову тенденцију да криви друге за своје неуспехе.
Да покрије сопствене грешке,
диктатор је сменио 30 својих генерала, укључујући Валтера фон Браухича,
главнокомандујући немачке копнене војске.
Хитлер је сада преузео ову функцију,
заједно са оним врховног команданта свих оружаних снага.
Од јуна 1941. год.
диктатор је био погнут у свом пољском седишту,
налази шест километара од Рустенбурга.
Било је из овог огромног комплекса бункера и тунела
да је руководио ратом у Русији.
Место је имало кодно име Волфссцханзе, или Вукова јазбина.
Фирер би остао базиран у овом седишту више од две године.
Ово је било супротно од онога што је Хитлер урадио до ове тачке.
Никада није остао на истом месту.
Међутим, ово је постало његов ров из Другог светског рата.
Показало се ово копчање да је губио контролу,
више није у стању да води свој мобилни рат.
Бити тако близу борби значило је
тај разрађенији надзор било неопходно.
Налази се дубоко у шуми, безбедност сајта је била екстремна.
Био је веома добро заштићен.
Свуда около је било минско поље са 50.000 мина.
Постојале су природне препреке језера и мочвара,
а цео локалитет је био ограђен.
Постављене су карауле
и копани су ровови да одврати непријатеље који се приближавају.
Око 50 зграда а бункери су били заштићени
митраљеским стубовима и рефлекторима закамуфлирано околним растињем.
Све је било смишљено до последњег детаља.
Хитлер је увек био опрезан претње изнутра.
Било је лако замислити операција командоса против ове јазбине,
па је дошло до сукцесије безбедносних контролних пунктова које треба проћи.
Било је изузетно тешко да стигне до Хитлера.
На овом месту је живело око 6.000 на сталној основи.
Док су хиљаде војника умирали на линији фронта,
Хитлерова пратња је овде уживала разне погодности за њихово опуштање.
Биоскоп, на пример, али то није било све.
Имао је сауну јер су неки војници и тако даље волео сауну.
Хитлер никада не би ушао у сауну, наравно.
као опште правило, диктатор је ретко устајао пре подне.
Онда би се бацио на посао доносећи своје војне одлуке.
Коначно, око два ујутру,
он би се препустио у ритуалу узимања чаја
са својим омиљеним секретарицама док говори о себи.
Хитлерови монолози су постали све неподношљивији за његову пратњу.
Увек је била иста ствар.
Секретари су се смењивали слушајући га.
Нису имали избора, наравно.
То је био Хитлеров начин да се искључи из рата неко време.
До ове фазе, Хитлер је разумео да је инвазија на СССР
би било теже него што је прво мислио.
Одустао је од свог плана депортације Јевреји у окупирани Совјетски Савез,
а у Пољској је у јесен 1941. године да је сковао свој коначни план
за коначно решење.
Судбина милиона Јевреја је била запечаћена једном за свагда 20. јануара 1942.
на Ванзејској конференцији.
На крају овог састанка, у организацији Рајнхарда Хајдриха,
Химлерова десна рука и шеф Ајнзацгрупе,
састављен је записник о броју Јевреја за истребљење, 11 милиона.
Након Вансее конференције,
Јевреји у Европи методично су заокружени,
затим каналисан према фабрикама убистава.
То су били центри за истребљење
осмишљен да елиминише Јевреје у року од неколико сати од њиховог доласка.
Хитлер је веровао у врлине јеврејског геноцида.
Био је сигуран да ако изврши масовно истребљење Јевреја,
могао је повратити геополитичка предност,
пошто су Јевреји помагали сви непријатељи Немачке.
У пролеће 1942. год. почеле су селекције за Аушвиц
са рационализацијом процеса истребљења.
Најслабији су послати директно по доласку у гасне коморе.
Сам Хитлер никада није крочио у концентрационом логору.
Хитлер никада није директно свједочио последице онога што је покренуо.
Никада није посетио концентрациони логор,
за разлику од Химлера.
У лето 1942. год.
Хитлер је преместио свој штаб до Винице у Украјини.
Био је из овог логора брвнара
да је дао наређење својим трупама да заузму Стаљинград.
Борбе су биле интензивне
и од новембра па надаље, ситуација се нагло погоршавала.
У року од неколико месеци,
немачка шеста армија био опкољен са 90 совјетских дивизија.
Зашивени су до краја.
Умирали су од глади, нема хране, нема муниције, ништа.
Од овог тренутка, велике слабости
у Хитлеровом стратешком планирању постало очигледно.
Неуспех инвазије Совјетског Савеза открио своје мане.
Показујући да је праведан осредњи ратни вођа,
не војни геније какав је мислио да јесте.
Овде имамо појединца заглавио у бункеру свог штаба,
све више одсечени од реалности рата на терену,
али ко је ипак делегирајући све мање.
2. фебруара 1943. год.
330.000 немачких војника коначно се предао.
Била је то прва капитулација од стране немачке војске.
Пораз код Стаљинграда била прекретница
и почетак краја за вођу Великог рата.
Недуго после пораза, Хитлер је напустио свој штаб
и отишао у опатију Светог Флоријана у Аустрији.
Овде је учествовао у верској церемонији са својим најближим сарадницима.
Харалд Санднер је открио ову раније невиђену фотографију
одузето од диктатора током овог догађаја.
Хтео је да нам покаже тачно место, сада оптерећен симболиком.
Адолф Хитлер је поставио управо овде 4. априла 1943. године.
Поставили су два реда столица за њега и његову пратњу.
Говор тела Фирера довољно говори о његовом душевном стању.
Битка за Стаљинград изгледа да га је дубоко утицало.
на овој фотографији, пушта да се покажу своја унутрашња осећања
нешто што никада није урадио као Фирер.
Он је замишљен и повучен.
Сигуран сам да у овом тренутку, знао је да је рат изгубљен.
Када је церемонија завршена, Хитлер је отишао у Линц,
град где провео је већи део своје младости.
Он то није знао,
али ово је био последњи пут он би икада отишао тамо.
Немачка је сада била под тешким нападом од стране савезника.
Хитлер се вратио у свој пољски штаб
и лоше вести доливао одасвуд.
Немачка је била бомбардована, уништавани су читави градови
и цивилне жртве биле знатне.
То му није сметало.
То су биле само зграде и људи.
Они нису били од значаја.
Шта му је, међутим, сметало,
било искрцавање савезника у Нормандији 6. јуна 1944.
Сто тридесет хиљада људи дошао преко канала из Енглеске.
У року од 24 сата,
пробили су немачке линије и заобишли одбрамбене снаге.
Ово је успех. Хитлер је поново бесан.
Увек је бесан на своје генерале, нису довољно јаки,
и нису довољно чврсти.
Он наставља, међутим,
веровати у овај свет маште у којој ће се ствари преокренути.
У то време, Хитлер се развијао технолошки напредно оружје.
Годинама немачки научници радио на ракетама дугог домета,
што би било подизање немачког морала
а можда чак и сломити отпор непријатеља.
Прва таква ракета је испаљена у Лондону 8. септембра,
а диктатор је имао сваку намеру да иде још даље.
Радили су на атомској бомби.
Има огроман број веома напредних војних технологија.
Људи су веровали у ове вундервафене, ово чудесно оружје.
Немачки Рајх постепено је био окружен
од стране совјетских и савезничких снага.
Хитлер је лансирао последња офанзива на Западу.
Битка на избочини.
Ово је био контранапад на француско-белгијској граници,
са циљем да покаже да Немачка још увек стајао и још увек одлучан.
Био је то потпуно очајнички потез
и није имао подршку од немачких генерала
јер војска није имала више средстава, било људски или логистички,
са којим се борити против савезника, посебно на небу,
који је био потпуно контролисан од стране савезника.
Шансе су биле мале или никакве њиховог преокретања ситуације на Западу.
Као диктатор ишао од неуспеха до неуспеха,
његово здравље је било у озбиљном паду.
Патио је од срчаних проблема
и приказивали су се први симптоми Паркинсонове болести.
Теодор Морел,
који је био његов лични лекар од 1935. никада није био далеко.
Узимао је до 28 лекова дан или еквивалентно у ињекцијама.
Имао би пуцње да га покупи а други да га смири.
Плашио се смрти пре него што је постигао свој циљ.
Почетком 1945. год.
напустио је своје седиште у Пољској да се врати у главни град Берлин.
И даље је мислио да може да добије рат.
Надао се да ће коалиција између савезника
а Руси би се сломили.
Био је сада март 1945.
бомбардовање немачке престонице интензивирао.
Диктатор се закопао осам метара под земљом у свом Фиреровом бункеру,
комплекс од 20 подземних просторија изграђен да издржи ваздушне нападе.
Спољни зидови биле су дебеле скоро четири метра
а плафон је био бетонски ојачан металним гредама.
Било је све само не неуништиво.
Ово је модел Фиреровог бункера
и башта берлинске канцеларије Рајха.
Хитлер и Ева Браун живели су у шест соба, свака са својом спаваћом собом.
Један за Еву и један за Хитлера.
Важна просторија била је командни центар, где је одржан дневни брифинг.
Хитлер је режирао крај рата одавде.
Преко пута соба резервисано за диктатора,
шест других соба је заузето од његових најближих сарадника,
његов лични лекар, Теодор Морел,
и Гебелса, његовог министра пропаганде, али и особље за одржавање.
Са њим је живело још десетак људи.
Легенда каже да је било много тунела водећи из бункера.
Ништа од овога није било тачно, према историчарима.
Све гласине о тајним тунелима повезујући га са метроом
или аеродром Темпелхоф су управо то, гласине.
Бункер није имао других излаза него главни
а излаз у случају нужде у башту.
Диктатор је ретко излазио из бункера.
Црвена армија пробијао пут право до Берлина.
Нигде није било безбедно.
11. априла 1945. год.
Американци ослобођен концентрациони логор Бухенвалд,
откривајући њену неизрециву страхоту.
Одлучили су да марширају мештани села кроз логор
да видимо каква зверства нацистички режим починио одмах поред.
Били су дубоко шокирани и наравно узнемирен овим,
али у ствари, знали су да постоји логор.
Знали су за истребљење, јер до пролећа 1942.
ако сте хтели да сазнате о истребљивању Јевреја,
могао би то да урадиш.
У логору је умрло скоро 56.000.
Руси су се гурали у Берлин у хиљадама.
Хитлер је побеснео када је чуо вести.
На брифингу поподне 22. априла,
Хитлер је сазнао да нема трупа би му прискочио у помоћ.
По први пут је морао да призна да је рат завршен.
Он је најавио да ако је то случај, пуцао би у себе.
И данас многи документарци тврде
да је ово последња фотографија икада снимљен од Адолфа Хитлера.
Ово није тако.
То није истина, наравно.
Права последња Хитлерова фотографија снимљено 20. априла,
његов рођендан, у рушевинама Рајх-канцеларије.
Историчари су једногласни.
Ово је дефинитивно последња фотографија диктатора.
Види се у друштву његовог главног помоћника
и ађутант, Јулиус Сцхауб, коме је наређено следећег дана
да оде у Бергхоф да све уништи Хитлерових личних папира.
априла 1945. год. Берлин је био потпуно опкољен.
Хитлер је чуо да је његов најоданији сарадник, Хајнрих Химлер,
преговарао са непријатељем.
Ово је изазвало напад беса и одлучио се за њега.
У мраку бункера,
оженио се својом дугогодишњом сапутницом, Ева Браун, у најстрожој приватности.
Церемонија је одржана у ноћи са 28. на 29. април,
у бункеру.
Морате замислити сцену.
Био је мрак.
Светла су треперила и често излази
због ваздушних напада.
Сви су били напети.
Било је влажно и буђаво.
Смрдило је.
Уопште није било гламурозно.
Убрзо након церемоније,
Хитлер је нацртао његову политичку вољу и тестамент.
Ово је копија.
Хитлерова политичка воља и завет од 29. априла г.
је један од најстрашнијих докумената у историји човечанства.
Ових неколико страница сумирамо целокупна нацистичка идеологија и лудило,
што је довело до смрти од 50 до 60 милиона људи.
Није било помена од броја жртава.
Још једном је диктатор наљутио официри немачке војске
што га је изневерио.
Међутим, и немачки народ ко у његовим очима,
није показао довољно борбе.
Сви су они били одговорни за пораз.
Јевреји највише.
Објашњава да је један његових највећих достигнућа
да су истребили тако велики број Јевреја,
и пита своје наследнике да настави ову политику масовних убистава.
Немогуће је тврдити да је Хитлер није желео Холокауст
и ништа о томе није знао.
Све је знао и отворено је признао.
Све у свему, 6 милиона Јевреја је истребљено у нацистичким концентрационим логорима и логорима смрти.
30. априла 1945. год.
Хитлер се убио у својој канцеларији у Фиреровом бункеру.
Ева Хитлер је умрла поред њега.
Међутим, диктаторов итинерар ту се не завршава.
Само 30 минута након што је умро,
његово тело је изнето напоље и спаљено у башти Рајх-канцеларије
од стране његовог собара, Хајнца Лингеа, по последњој молби свог господара.
Хитлер није хтео његово тело доживети исту судбину
као Мусолинијево,
која је била унакажена и обешена наопачке на бензинској пумпи у Милану.
Његово тело је поливено у бензину и запаљена.
Међутим, пошто су сви укључени отишао одатле у журби,
нису се уверили да је претворен у пепео
и његови остаци пронашли су совјетски војници.
Нико није могао да идентификују изгорели леш
као да је диктатор.
Да будем сасвим сигуран, Стаљин је наредио детаљну анализу
остатака овде у северној четврти Берлина.
Након обдукције,
могли су да идентификују тело као Хитлерово,
захваљујући пажљивом испитивању његових зуба.
Била је то витална информација
који Стаљин и његове тајне службе годинама скривао од света.
историчари има неколико хипотеза зашто.
Мислим да је то зато што је хтео да сеје сумњу и пометњу
међу западним савезницима, и хтео је оправдање
за оштру политику према послератној Немачкој,
изграђен на страху да ће се Хитлер вратити
као што је Наполеон урадио, и почео изнова.
Стаљин о томе ништа није рекао на Потсдамској конференцији,
који се одиграо од 31. јула до 2. августа 1945. године.
У ствари, он је отворено лагао.
Морате запамтити да је Хладни рат већ је почело у овом тренутку.
Његови наследници, Хрушчов и Брежњев, остао заробљен у лажи до 1968.
када је Брежњев коначно објавио обдукциони извештај.
Док су савезници тражили Хитлера по целој Европи,
његови остаци су узети на правој одисеји.
Девет пута поново закопан и откопан
пре него што завршим овде у руској касарни у северној Немачкој.
Бидеритз од Магдебурга, 4. априла 1970.
његови остаци су спаљени а затим бачен са овог моста.
Харалд Санднер је направио ове фотографије овог мало познатог места.
Све што је данас остало од Хитлера су му зуби у Москви.
Двадесет пет година након завршетка Другог светског рата,
овде је план пута Адолфа Хитлера коначно окончан.
Хитлерова 12 година на власти је један од најразорнијих
и негативни периоди у читавој историји,
ако не и најразорнији.
Десетине милиона мртвих,
и цело човечанство потресен оним за шта је био способан.
Истребљење читавог дела себе.
Хитлер је био оличење зла.
Нико није одговарао за више смрти од њега.
Адолф Хитлер,
један од највећих злочинаца људске историје.