Wien, 1910.
Adolf Hitler har ingen fast bolig.
Han er 21 år og formår at sikre sig en plads på dette herreherberg.
For at tjene nogle penge sælger han malerier af postkort til turister.
Adolf Hitler er uden betydning, en ingen,
og alligevel, 30 år senere, han ville være den mest magtfulde mand i Tyskland.
[Tysktalt lyd]
En mand parat til at gå til hvad som helst for at nå sine mål,
hvem ville styrte det tyske folk og hele verden
ind i det 20. århundrede den mest morderiske konflikt,
anden verdenskrig.
Seks års krig og 65 millioner døde,
inklusive seks millioner jøder udryddet i dødslejre,
et sår svidet for evigt ind i den kollektive bevidsthed.
Adolf Hitler er den mest blodplettet figur i menneskehedens historie.
Udryddelsen af ​​jøderne gik time efter time,
uden pause, dag og nat, nogle gange så mange som 10.000 mennesker om dagen.
Hitler er bevidst om, hvad han laver,
og han er ved bevidsthed af de potentielle konsekvenser
af hans handlinger.
Hvordan, efter at have levet det tidlige bøhmiske liv,
blev Adolf Hitler arkitekten af den endelige løsning?
Hvilken vej gik denne søn af en tolder
tage for at blive statsoverhoved?
En mand, en lidenskabelig historiker, har rejst verden rundt
at etablere mest udtømmende kronologi endnu af denne rejse.
Harold Santner har brugt over 20 år adskille Adolf Hitlers liv,
time for time.
Hvor var han i disse tidlige år og da han førte krig?
Hvor lavede han hans mest betydningsfulde beslutninger?
Hvor end Hitler var, der var magten.
Han var selve legemliggørelsen af en absolut diktator.
Mere end 70 år efter Hitlers død, Harald Sander har endda afdækket
talrige unøjagtigheder i de alvorligste biografier.
Der er omkring 80 biografier om Hitler,
men der er altid fejl i nogle af oplysningerne.
[Tysktalt lyd]
Vi tog til nogle af disse steder hvor Hitler engang boede.
Deres nuværende ejere undtagelsesvis giver os adgang.
Nogle gik endda med til at tale for første gang.
Fra Frankrig til Østrig via Tyskland og Belgien,
vi gik på jagt efter de sidste spor efterladt af diktatoren
at forstå opstigningen af ​​et monster.
[Tysktalt lyd]
Dette er Adolf Hitlers rejseplan.
oktober 1918.
Første Verdenskrig er ved at være slut.
Adolf Hitler har været i den tyske hær de sidste fire år,
men den unge soldat skal forlade frontlinjen,
er blevet delvist blændet ved et gasangreb.
Han hører om Tysklands nederlag fra sin hospitalsseng.
Adolf Hitler er knust.
Nederlaget i 1918 var en absolut tragedie for ham,
særligt traumatiserende fordi han ikke havde forventet det.
Ingen i regeringen eller hæren havde sagt, at der ville være et nederlag.
Alle troede, de ville vinde.
Hitler, som mange tyskere,
mente, at nederlaget er blevet forårsaget af fjender på indersiden.
Politikere, men ikke kun dem.
Jøderne var en perfekt syndebuk for tabet af Første Verdenskrig.
Han opfatter jøderne som den hemmelige vejledende hånd
bag alle af de andre politiske bevægelser,
pressede på for underskrivelsen af straffefreden i Versailles.
Året 1919 markerede begyndelsen af hans antisemitiske tirader,
men hvorfor gjorde Adolf Hitler bære sådan et had til jøderne?
Hvordan gik han fra had til massemord?
Et tilbageblik på mandens liv
bagved verdens værste forbrydelse mod menneskeheden nogensinde.
Adolf Hitler blev født i Braunau am Inn,
en lille by i Øvre Østrig, nær den bayerske grænse.
På anden sal i denne tidligere ende, hans mor, Klara Hitler,
fødte ham den 20. april, 1889, klokken 6:30 om aftenen.
Hans far, embedsmand i tolden og punktafgifter, hed Alois Hitler.
Vi ledsagede Harold Santner til Hitlers fødested,
hvor det hele begyndte, hvor uhyret blev født.
Det er svært at forestille sig, hvordan denne lille baby voksede op til at være en massemorder.
En baby er af natur uskyldig.
Ingen kunne have forestillet sig hvordan Adolf Hitler ville tage sig ud.
Dette bliver sandsynligvis den sidste film nogensinde af Hitlers fødested.
Regeringen vil rive bygningen ned at udslette alle spor af diktatoren.
Kort efter hans fødsel, Hitler-familien flyttede ind i denne bygning
et stykke op ad vejen.
Hitler var kun et par uger gammel.
Den 2. maj 1895
hans far blev forfremmet til posten af toldinspektør i Linz.
I en alder af seks år Adolf Hitler begyndte at gå
til denne lille skole i Fischlham, sydvest for Linz.
Diktatoren ville vende tilbage hertil i triumf den 12. juni 1939.
Denne farvefilm er optaget af Eva Braun, senere for at blive hans kone.
Tilbage i sin gamle skole, han var ret rørt.
Han lod disse følelser fra sin barndom vel op,
fordi hans folkeskolegang havde været godt,
i modsætning til hans senere skolegang, hvilket var mindre tilfredsstillende.
Gennem disse billeder, Hitler præsenterede sig for tyskerne
som en model, elev bestemt til at have en strålende politisk karriere.
Ren propaganda, fordi virkeligheden havde været meget anderledes.
I det hele taget Hitler havde været en fattig studerende,
kun klarer sig godt i visse fag som han kunne lide.
I sidste ende, han forlod skolen uden nogen kvalifikationer.
Han hadede skolen.
Han hadede sine lærere, og hans lærere beskrev ham som doven.
Mens Adolf Hitler viste ringe interesse for skolen,
han nød at lege på markerne, især i krig,
hvor han indtog hovedrollen.
Han var en født leder der kunne lide at have ansvaret
og styrer sine små venner rundt.
Det, han kunne lide mest af alt, var at tegne.
Han elskede at tegne og hans familie var meget beundret af hans indsats.
I en alder af 13 eller 14 besluttede han det han skulle være kunstner, maler.
Dog hans valgte kald som kunstner var slet ikke i hans fars smag.
Alois Hitler ville have sin søn at følge i hans fodspor
og blive embedsmand som ham.
Da hans far, en advokat, fandt ud af, at hans søn foretrak at tegne,
han blev aggressiv og voldelig, regelmæssigt at slå sin søn.
Det klareste vidnesbyrd er hans søster Paola,
som sagde, at han ofte fik tæsk,
men tvang sig selv til at forblive stoisk da han tog slagene,
hverken græder eller tigger.
I 1903, en tragisk begivenhed gav ham chancen
at prøve at realisere sin drøm.
Hans far døde.
Hitler var 13 år gammel.
Fremover intet og ingen kunne stå i vejen for ham.
I september 1907, lige efter at være fyldt 18,
Hitler besluttede at forlade provinsen af Linz for at tage til hovedstaden Wien.
Da han var der, præsenterede Hitler sig selv til optagelsesprøven
for Kunstakademiet i Wien.
Udvælgelsen var meget streng.
Udvælgelsen på Akademiet har altid været streng
og forbliver streng den dag i dag.
Af de 113 ansøgere, kun 28 blev accepteret.
Adolf Hitler havde ingen kvalifikationer, men dette afskrækkede ham ikke.
Hitler gik til eksamen forventer fuldt ud at blive valgt.
Hvis der er én ting som prægede ham hele livet
er, at han aldrig tvivlede på sit eget talent.
Han var altid sikker at hans talent ville blive anerkendt.
Her er nogle af hans tegninger fra dengang.
Hitler blev dog afvist.
Hans mangel på originalitet blev holdt imod ham, men ikke kun det.
Hitler lavede ikke noget forberedelsesarbejde,
tænker sin inspiration alene ville være nok til at vinde eksaminatorerne.
Vi ved nu, at han svigtede indgangen for Wiens Kunstakademi to gange.
Adolf Hitler fandt denne afvisning svær at mave.
I sin bog Mein Kampf, skrevet år senere,
han beskrev denne dag som det værste øjeblik i sit liv.
Det var et traume, han ikke talte om til nogen.
Han skammede sig og ydmyget over hans fiasko
og ønskede ikke at skulle tale om det.
Fra november 1907, Hitler tog regelmæssigt tilbage til Linz.
Kun to måneder efter hans afvisning af Kunstakademiet,
han fandt ud af, at hans mor var døende.
Clara Hitler havde brystkræft.
Hun blev behandlet af en doktor Bloch, der var jøde.
Han var fortvivlet.
For så meget som han havde hadet sin far, han forgudede absolut sin mor.
Hans mor bukker under for denne sygdom mærket ham for livet.
I denne bygning i centrum af Linz,
Hitler brugte dage i træk ved sin mors seng.
Harold Santner formåede kun at lokalisere den efter flere års forskning.
For første gang har dens ejer tilladt medlemmer af de udenlandske medier inde.
Her er vi i Klara Hitlers soveværelse.
Hendes seng var et sted her omkring.
Hvad vi nu ved er, at engang hans mor var sengeliggende,
Hitler placerede sin egen seng ved siden af ​​hendes
at være der hele natten for at passe hende hvis hun havde brug for noget.
Klara Hitler døde i dette rum den 21. december 1907,
klokken 2 om morgenen.
Adolf Hitler tegnede hende en sidste gang på sit dødsleje.
Hans mor var hele verden for ham.
Man kan sige hans mor var den eneste kvinde
han nogensinde har elsket med en dyb, ægte kærlighed.
Lige til hans død, han havde et billede af hende i sin pung.
På dagen for begravelsen,
den unge Hitler takkede varmt doktor Bloch for hans omsorg
og lovede ham hans evige taknemmelighed.
Selvom hans antisemitiske politik forårsagede millioner af jøders død
år senere holdt han sit ord.
Som Führer, Hitler skånede lægens liv,
lader ham flygte til USA.
Han brugte et udtryk for Bloch som han aldrig brugte til nogen anden.
Edler Jude, eller adelig jøde,
ekskluderer ham fra kategorien hvori han placerede alle andre jøder.
Adolf Hitler blev knust ved tabet af sin mor.
Tilbage i Wien boede han i denne bygning på Stumpergasse 31,
en placering genopdaget af Harold Santner.
Mange dokumentarer hævdede fejlagtigt
at han levede i den gule bygning ved siden af,
falske oplysninger vedholdende handlet af Det Tredje Rige
og taget ukontrolleret, til pålydende værdi af medierne lige siden.
Jeg formoder, at de på det tidspunkt ville vise
en mere attraktiv bygning, den ved siden af,
fordi de ikke ønskede, at folk skulle vide det at faktisk
Hitler havde boet lidt af en losseplads.
Den unge Hitler levede af pengene forlod ham af sin mor,
og var ved at synke gradvist ned i depression.
Han levede et bohemeliv.
Han arbejdede ikke, trænede ikke for noget, studerede ikke.
Han var en ung mand som sjældent stod op før kl.
Han var stadig sådan selv efter han blev kansler.
Hitler levede af disse penge indtil sommeren 1909,
da han ikke længere kunne betale sin husleje og befandt sig ude på gaden.
Nogle nætter sov han på offentlige bænke,
indtil vinteren kom, da han søgte tilflugt i hjemløse krisecentre.
Om dagen stod han i kø ved dette kloster, hvor nonnerne drev et suppekøkken.
I en alder af 20, Adolf Hitler var hjemløs.
Han havde intet, han var ingen, han havde ingen fremtid.
I 1910 flyttede han ind på dette herreherberg,
som er nu et meget moderne alderdomshjem.
Han levede af at sælge malerier han gjorde af postkort til turister.
Dette marginale liv varede i flere år,
men i Hitlers sind, intet af dette var hans skyld.
Han ulmede af raseri mod eliten.
De alene var ansvarlige for den situation han befandt sig i.
Eliten var kortsynet,
fordi de ikke kunne se den unge Adolfs genialitet.
Det er noget, vi bemærker her, og det er et klart karaktertræk.
Han spurgte aldrig sig selv.
Hans fjender blandt den østrigske elite blev tydeligt identificeret af Hitler.
Jøderne.
Så havde de vigtige stillinger
i det økonomiske og kulturlivet i Wien.
I 1913 var Wien et af de mest virulent antisemitiske byer i Europa.
Hitler har god grund
at placere udviklingen af hans antisemitisme i Wien.
Wien havde en stor jødisk befolkning.
Næsten 10% af byens befolkning var jøde.
Hitler hævdede i Mein Kampf
at det var på dette tidspunkt at hans antisemitisme udviklede sig,
men historikere i dag er tvivlsomme om nogle af hans selvbiografiske påstande.
Han løj om sit liv indtil da.
Han løj om ikke at have nogen kvalifikationer,
han løj om aldrig at have haft et arbejde.
Ingen vidste det.
Mein Kampf er et stykke propaganda.
Det er en fiktiv selvbiografi,
hvis formål skulle skabe Adolf Hitler-myten.
Den 1. august 1914, Tyskland erklærede krig mod Rusland.
Dette var begyndelsen af første verdenskrig.
Hitler var østrigsk statsborger,
men han meldte sig frivilligt at melde sig til den tyske hær.
Hitler betragtede sig selv som en østriger og en tysker.
Han mente, at de skulle danne én nation,
og det hele det germanske folk skal bo under samme tag.
Han så denne konflikt som en mulighed at ændre sin elendige skæbne.
Ved en stor patriotisk sammenkomst på Odeonsplatz,
en historisk plads i München,
Hitler var sprængfyldt af entusiasme, som dette billede viser.
På dette foto,
han er fuld af entusiasme, næsten i trance.
Denne krig var hans chance at skabe en identitet for sig selv.
Fra den 17. marts 1915, hans regiment kæmpede
i skyttegravene nær Fromelles, en lille landsby i det nordlige Frankrig.
I et år nu, Adolf Hitler havde været kurer
i 16. Regiment af det bayerske infanteri.
Dette er bunkeren hvorfra han ville sikre kommunikation
mellem bataljonerne på fronten og personalets hovedkvarter
levere beskeder.
Dette er et hidtil uset fund afsløret af vores forskning.
Adolf Hitlers rolle var ikke særlig herlig,
men det var lige meget, væsentlig og afgjort farlig.
Objektivt set, Hitler var en meget god soldat.
Han adlød samvittighedsfuldt ordrer.
Det vidste hans overordnede de kunne altid regne med ham.
Resten af ​​tiden,
Hitler blev nogle gange i dette hus i Fournes en Weppes,
en landsby et par kilometer fra fronten.
I alt ville han blive på fransk jord i omkring halvandet år.
Pludselig blev Hitler indrulleret, institutionaliseret og taget hånd om.
Han havde ingen bekymringer om penge eller få nok at spise.
Han havde fundet et sted for sig selv i hæren, og han var glad der.
Der var mening med hans liv.
Her er han sammen med sine kammerater.
Hans ansigt er tyndere, med et langt overskæg.
Han er uigenkendelig som den Hitler vi kender.
Hans kammerater i hæren var hans nye familie.
Der var ikke længere nogen tæt på ham,
og han kom godt ud af det med sine nye kammerater.
De beskrev ham som en ensom og ikke særlig omgængelig ung mand,
men de erkendte alle hans mod og beslutsomhed.
I december 1914 blev han udnævnt til korporal
og blev pyntet med et jernkors klasse to,
hans første udmærkelse nogensinde og noget han ville have på resten af ​​sit liv.
Hans jernkors i 1914 var det første social distinktion, han nogensinde havde haft.
Det var meget vigtigt for en ung mand på 25 som hidtil aldrig havde opnået noget.
Hitler var utrolig stolt af det.
Da Tyskland tabte Første Verdenskrig, den unge soldats liv faldt fra hinanden.
Han gjorde alt hvad han kunne for at blive i hæren, ikke har lyst til at forlade det.
Han besluttede at blive i hæren
fordi han ikke havde noget hjem at gå til, og han havde brug for en indtægt.
I februar 1919 var München i hænderne af den revolutionære yderste venstrefløj.
Hærens øverste messing var bange at bolsjevikiske bevægelser som denne
ville ende med at forurene tropperne.
Det var i denne sammenhæng, at Karl Maier,
chefen for efterretningstjenesten, akut rekrutterede propagandaagenter
hvis opgave var at sprede den rigtige ideologi blandt tropperne.
Hitler var en perfekt kandidat.
Han var kendt under krigen
for at holde ud meget længe til sine kammerater.
Han var ude af stand til at engagere sig i en to-vejs diskussion,
men han kunde tale og tale og tale.
Man mente, han kunne holde troppernes politiske moral
og lede dem ad nationalismens rette vej.
Hitler blev sendt på den første serie af uddannelsesforløb
for anti-bolsjevikiske instruktører afholdt på universitetet i München.
Foredragene i økonomi holdt af en vis Gottfried Feder,
især holdt hans interesse.
De var baseret på virulent antisemitisme og havde en stærk indflydelse på Hitler.
Alt dette hjalp Hitler sammensatte sin egen doktrin,
hvilket var meget mere radikalt og utvetydige end Feders.
I august 1919, hans had til jøderne var blevet en besættelse,
og han udtrykte det i et brev af fire maskinskrevne sider sendt til en soldat.
Dette er netop det brev, som vi var i stand til at opspore i USA.
Det er den første antisemitiske tekst af Hitler
indeholder næsten det hele fremtidige nazistiske doktrin,
at give udtryk for sin mening om jødespørgsmålet.
De er parasitter, der suger livsnerven af alle folk på jorden,
at være ude af stand at stifte deres egen stat
eller leve af eget arbejde og arbejde som alle andre.
De er en parasit med stort P.
I slutningen af ​​brevet, han kunne ikke være mere eksplicit.
Det endelige mål, målet at sigte efter, må være fjernelse af jøderne.
Dette var første gang Hitler afslørede hvad der senere skulle være drivkraften
af hans antisemitiske handlinger.
Tanken om, at staten
skal organisere antisemitismen og befri det tyske territorium,
det tyske samfund, én gang for alle, af alle borgere af jødisk afstamning.
Hans antisemitisme var blevet den centrale søjle i hans tænkning.
Adolf Hitler var på det tidspunkt bare en ringe underofficer i hæren,
men året 1919 ville være et vendepunkt i hans opstigning.
I september 1919, i en ølhal i München,
Adolf Hitler mødte Anton Drexler, leder af DAP,
det tyske arbejderparti,
en lille bayersk yderst højre gruppe, både ultranationalistisk og antisemitisk.
Programmet opfordrede til foreningen af alle tyskere i en enkelt stat.
Det opfordrede til denaturalisering af jødiske statsborgere i Tyskland.
Det var et afgørende møde.
Et par dage senere, Hitler besluttede at melde sig ind i partiet.
Karl Maier, hans velgører i hæren,
opmuntrede ham at blive kortbærende medlem.
Til dette formål han tildelte Hitler hemmelige midler,
gør ham fremover propagandist på fuld tid.
Adolf Hitlers politiske karriere blev lanceret.
Den 16. oktober 1919,
han holdt sin første tale til medlemmerne af det tyske arbejderparti
i denne ølhal i centrum af München, Hofbraukelleren.
Den aften talte han foran et hundrede eller deromkring mennesker,
fascinerende dem med sine taleevner.
[Tysktalt lyd]
Hans præstation blev jublet.
Siger, at de var fascineret er ikke bare en talemåde.
Det var en slags fortryllelse.
Han fik en vis anerkendelse.
Det var en meget positiv ting for ham og det øgede hans selvtillid.
Denne tale markerede begyndelsen af en lang, vellykket periode,
begyndelsen af ​​hans politiske opstigning.
Meget snart, Adolf Hitler blev stjernetaleren for DAP,
som senere blev omdøbt til NSDAP,
den nationalistiske socialist Tysk Arbejderparti.
Stillet over for en sådan popularitet,
Hitler begyndte at arbejde på sine taler som en professionel skuespiller,
forberede dem ned til mindste detalje.
Hans styrke er frem for alt som taler, som en kraftfuld højttaler, meget energisk.
[Tysktalt lyd]
I modsætning til moderne politikere, han skriver alle sine egne taler.
[Tysktalt lyd]
Han arbejdede på sin stemmes intonationer, på hans bevægelser,
på rytmen af ​​hans taler.
To år senere, en aften i februar 1921,
Cirkus Krone,
et af de største spillesteder i München, var fuld til bristepunktet.
Næsten 6.000 mennesker var kommet at lytte til Adolf Hitler og heppe.
[Tysktalt lyd]
Hans taler var radikale,
men de militante forholder sig til hans ord blev alle vundet.
[Tysktalt lyd]
Han udtrykte, hvad mange turde ikke sige,
at de måtte rive op Versailles-traktaten,
at demokrati ikke var et politisk regime egnet til Tyskland,
og at jøderne var ansvarlige for alt det.
Folk kunne lide at høre dette på det tidspunkt,
fordi økonomisk set Tyskland var i en rigtig dårlig måde.
[Tysktalt lyd]
Disse taler hjalp partiet for hele tiden at tiltrække nye medlemmer.
Fra 200 i slutningen af ​​1919 til 3.300 i august 1921,
endelig nå 55.000 mennesker ved udgangen af ​​1923.
Denne popularitet var en indvielse for Hitler.
I 1921, den tidligere hjemløse lægmand blev leder af det nazistiske parti.
Hans ambition var nu enorm.
Han ville blive lederen af en hel nation.
I 1920'erne, Adolf Hitler boede i denne lejlighed
på Thierschstrasse i München.
Et harmløst udseende sted,
men i virkeligheden et sted symbolsk hans politiske magtovertagelse.
Vi sporede denne lejlighed i centrum af München.
Dens nuværende ejer indvilligede i at lukke os ind, og for første gang,
hun indvilligede i at tale.
Jeg hørte, at naboerne var bange hver gang de åbnede hoveddøren.
De ville ikke forbi hans lejlighed,
som de troede, de kunne være der da der var et forsøg på hans liv.
Ved en eller anden tragisk eller ironisk tilfældighed, Ejeren af ​​bygningen var jøde.
Han hed Hugo Erlanger.
Han ejede en herretøjsforretning i stueetagen.
Det sagde han, da han passerede Hitler på trapperne,
han var ham fuldkommen behagelig.
De to mænd krydsede hinanden jævnligt.
Erlanger ville ikke have nogen anelse han ville være et af de mange ofre
af Hitlers antisemitiske politik 13 år senere.
En måned efter Hitler blev kansler, Erlangers bygning blev tvangssolgt.
I 1938, Hugo Erlanger blev sendt til Dachau koncentrationslejr.
En undtagelse fra hovedreglen,
han gik i god behold først efter en måneds tilbageholdelse.
Han overlevede Anden Verdenskrig,
og havde lidt svært at få sit lejlighedshus tilbage.
Det gjorde han endelig i 1949.
I 1922 nød Hitler en meteorisk politisk stigning.
Han øgede møderne i ølhaller, sammenkomster, der ikke var uden risiko.
Partiet besluttede at rekruttere 300 muskelmænd for at sikre dens beskyttelse mod angreb.
En af lederne var Ernst Röhm.
Denne paramilitære organisation blev navngivet SA,
for Sturmabteilung eller Assault Division og bestod hovedsagelig af tidligere soldater.
Senere ville S.A. tage fat politiske modstandere,
kæmper mod dem på gaden.
De var dybest set en flok bøller.
Det var mændene, der ville hjælpe ham få magten flere år senere.
Der gik ikke en uge uden pressen trykke noget om Nazipartiet.
Aviserne var fulde af deres udskejelser,
så Hitler besluttede at trække sig selv til toppen gennem vold.
Han ville udføre en putsch.
Han var meget inspireret af Mussolinis March on Rom,
og med den herskende udbredte fattigdom og hyperinflation,
han dømte øjeblikket rigtigt at tage magten i München.
Den 8. november 1923,
nazilederen tog gidsler medlemmer af den bayerske regering
der holdt møde i en ølhal i München.
Han var overbevist om, at
med støtte fra hans 2.000 SA mænd, han kunne gribe magten.
Hitler strøg indenfor
og efter at have affyret sin pistol mod loftet for at gøre mængden tavs, sagde,
"Den tyske revolution er begyndt."
Det fulgte forhandlinger mellem Hitler og triumviratet, der styrer Bayern,
og der blev indgået en aftale at de skulle marchere mod Berlin.
Puschen var tilsyneladende gået af til en god start,
men de bayerske myndigheder droppede deres støtte
for sine initiativtagere, Hitler og general Ludendorff.
Næste morgen,
de to mænd organiserede en protestmarch om det bayerske forsvarsministerium.
Folkelig støtte udeblev
og Hitler havde undervurderet lov og ordens kræfter.
De stødte sammen med politiet og der var skud.
I sidste ende,
politiet sprøjtede lederne af demonstrationen med kugler,
dræber mange.
Hitlers livvagt sprang foran ham og blev ramt af 11 kugler.
Hitler ville helt sikkert være blevet dræbt hvis ikke for hans indgriben.
Han slap med et mindre sår til hans venstre skulder.
Voksne Hitler var mirakuløst heldig.
Hele sit liv slap diktatoren ud næsten 11 forsøg på livet.
Den sidste af disse fandt sted under krigen den 20. juli 1944,
i sit hovedkvarter i Polen,
men endnu en gang, Hitler kom uskadt ud
og han var sikker på, at han vidste hvorfor.
Han var overbevist at han var beskyttet af Gud,
og hvert forsøg overlevede han blot forstærkede denne overbevisning.
Efter det mislykkede putch-forsøg, Hitler flygtede.
Han blev taget i bil til byen Uffing am Staffelsee,
en times kørsel fra München.
Da de var der, gemte de bilen i skoven og fortsatte til fods.
Han ankom omkring syv om natten,
søge tilflugt i et hus ejet af ægteparret Hanfstaengl.
Dette var en af ​​Harold Sanders vigtigste opdagelser.
Hitler troede, han var i sikkerhed her
fordi den østrigske grænse var ikke langt væk.
Han tog dog fejl.
Han blev fundet to dage senere af politiet.
Politiet dukkede op foran af bygningen den 11. november 1923.
Hitler vidste, at det hele var forbi, sagde han,
"Det er det, jeg vil hellere dø end at blive arresteret af de grise."
Han tog sin revolver op og holdt den til hovedet.
Helene Hanfstaengl tog den ud af hans hånd og reddede derved hans liv.
Iført pyjamas og blå morgenkåbe,
han blev arresteret den 11 november 1923.
Hitler troede, at dette var enden af Nazipartiet og hans ledelse.
I 1924 blev han, Ernest Röhm og General Ludendorff
stillet for retten i München for forræderi.
Lederen af ​​det nazistiske parti, brugte forsøget som platform
for at præsentere sit nederlag som en sejr
og sig selv som Fædrelandets Frelser.
Hitler rejste sig altid til lejligheden foran et publikum,
og han indså, at nogle af dommerne var sympatiske med hans sag.
Alle serverede republikken modvilligt.
Med pressen om hans taler under retssagen,
Hitler brugte det som et medium for propaganda.
Det var en plan, der fungerede til perfektion.
Meget snart blev han stjernen i retssagen.
Til sidst blev Hitler dømt til fem år i Landsberg Fængsel,
men hans præstationer havde gjort ham berømt i hele Tyskland.
Det var her Hitler begyndte sin periode af fængsling
under ganske behagelige forhold.
Landsberg var et femstjernet fængsel.
Nazipartiets leder modtog gavepakker fra hele Tyskland.
Han var kendt som æresfangen,
blev vist respekt, og kunne have besøg når han ville.
På det tidspunkt var Bayern meget højrefløj.
Regeringen var meget overbærende med sin fange.
En kommunistisk fange ville ikke have nydt de samme forhold.
Tingene ville have været meget hårdere.
En gang i fængsel, Hitler havde tid på sig.
Han besluttede at bruge dette godt,
syntetisere sine ideer ind i et politisk program.
Med hjælp fra medfange Rudolf Hess, den fremtidige vicefører,
han skrev Mein Kampf, My Struggle,
en overvejende romantiseret selvbiografi hvor han blev præsenteret som en helt.
Det var hans eneste måde at fortsætte på at udtrykke sig frit fra sin celle.
I sin bog udviklede Hitler sin ultra nationalistiske argumenter,
insisterer på overlegenheden af den germanske race.
Efter hans mening var jøder undermennesker der skulle elimineres.
I Mein Kampf, jøderne er parasitter, bakterier, skadedyr.
De er totalt ubrugelige på denne jord og er faktisk positivt skadelige.
Der var intet nyt om antisemitisme i Tyskland og Østrig,
men det nåede sit højdepunkt med Hitler.
I Mein Kampf bruger Hitler ordet udrydde for at fremkalde den slags skæbne
han forestiller sig for jøderne.
Dette er tydeligt udtrykt på tysk.
Det er et synonym for ødelægge og dræbe.
Hans teori om ariernes forrang race ville bestemme hans udenrigspolitik.
Tyskland skulle først genforenes alle lande med en germansk befolkning.
Så ville det udvide sig til Rusland, efter at have ødelagt den franske hær.
I de få linjer,
han syntes at have forudsagt anden verdenskrig.
Bogen er en advarsel at hvis tyskerne ikke tager disse skridt,
den tyske nation vil uddø.
Fremover Hitler var en forandret mand med en ny indstilling.
Da han kom ud af fængslet, var han overbevist at han var nationens frelser.
Den 20. december 1924, Adolf Hitler blev løsladt fra fængslet
efter at have gennemført kun 13 måneder af sin straf.
Han blev tændt på ny og besluttede at indstille om at erobre Tyskland igen,
men denne gang skulle han gøre det bruge den demokratiske proces.
Det forekom ham indlysende
at han kunne bruge demokratiet som et middel til at nå sine mål,
og så slippe af med det.
Den 5. oktober 1929, Hitler forlod sit logi på Thierschstrasse
og flyttede ind i denne luksuriøse lejlighed på Münchens Prinzregentenplatz.
Efter at have boet i en lejlighed måler 12 kvadratmeter,
og så en på 50 kvadratmeter,
han boede nu i en 400 kvadratmeter, ni værelses lejlighed.
I dag er det en politistation.
Han ville aldrig være kommet så langt
uden støtte af nogle større tyske formuer.
Hitler havde råd til lejligheden
takket være stadig større donationer fra sine partisaner
og visse velstillede figurer.
Han modtog også royalties fra hans bog Mein Kampf.
Takket være hans økonomiske støtter, havde han nu til sin rådighed
betydelige midler at organisere sig med en massiv valgkamp.
Dette var den første i Tyskland.
Nazipartiets leder kun rejste med fly,
gør ham i stand at afholde op til fire stævner om dagen.
Hitler blev en stor politisk aktør, fulgt overalt af de tyske medier.
Hitler var den første politiker at bruge medierne på en bevidst måde
Han optog sine taler på plader og solgte dem.
Han var den første politiker
at opkræve entré for at komme og lytte til ham tale.
Han brugte overskuddet til at finansiere sit parti.
I sine taler,
Adolf Hitler samlede løfte efter løfte på hans potentielle vælgere
med store, veltalende slogans.
Vi vil gøre Tyskland fantastisk, vi får Tyskland tilbage på arbejde,
når der er 37% arbejdsløse.
Vi vil revidere Versailles-traktaten.
Han gjorde det klart, at de ville forbyde de øvrige 32 politiske partier i Tyskland,
men selv dette syntes ikke at chokere den tyske offentlighed meget.
Mens nazistpartiet kun trak 3% af stemmerne i slutningen af ​​1920'erne,
dette steg til 20% i 1930, og derefter den 31. juli 1932,
nazisterne blev det største parti i parlamentet.
Intet af dette ville være sket hvis ikke for den store depression i 1929.
Næsten 7 millioner tyskere var arbejdsløse mens landet var stærkt gældsat,
kæmper for at betale sin erstatning for første verdenskrig.
Det var let at ophidse det tyske folks bitterhed over det nederlag.
Min far fortalte mig, at han stemte på Hitler fordi fattigdommen var for meget at bære.
Med kom denne fest, som lovede brød og arbejde.
Derfor sluttede han sig til dem.
Den 30. januar 1933, Adolf Hitler nåede sit mål.
Han blev udnævnt til kansler.
Den lille ballademager fra Bayern
var blevet mest magtfuld mand i Tyskland.
Hans resterende forhindring var rigets præsident,
Paul von Hindenburg.
[Tysktalt lyd]
Da Hitler først var ved magten, tabte han ingen tid oprettelse af et diktatur.
Det hele begyndte den 28. februar 1933,
med et brandattentat på Rigsdagen, det tyske parlament.
Præcis hvordan det startede er stadig et spørgsmål om formodninger.
Det, vi med sikkerhed ved, er, at Hitler og nazisterne brugte det til deres mål,
hævdede, at det var et kommunistisk komplot.
De brugte det som et påskud for at eliminere kommunister.
Ikke alene begyndte de at arrestere kommunister efter rigsdagsbranden,
men de tvang Hindenburg at underskrive et dekret
suspendering af vigtige borgerlige frihedsrettigheder, sagde, at det kun var midlertidigt.
Faktisk forblev dekretet i kraft i en eller anden form
indtil 8. maj 1945.
Hitler stoppede ikke der.
Han afviklede institutionerne af republikken.
Pressen blev censureret, og den 24. marts 1933,
han fik vedtaget bemyndigelsesloven hvorved kabinettet i virkeligheden Hitler,
kunne vedtage love i fire år uden at inddrage parlamentet.
Fra det tidspunkt, det var et totalitært regime.
I de følgende måneder, alle andre partier blev enten opløst
eller tvunget til at begå harakiri.
Bortset fra Nazipartiet.
På samme tid, den første koncentrationslejr
åbnede sine porte ved Dachau,
tager imod politiske modstandere af regimet.
Når først sikkert er ved magten, Hitler havde kun én idé i tankerne,
gør Tyskland den største nation nogensinde.
Han vendte landet på én stor arbejdsplads,
bygge jernbaner og motorveje.
Det oprindelige behov var at få økonomien på fode igen,
give de ledige job
og så vise den nazisme var ikke et middelalderligt regime,
men legemliggørelsen af ​​moderniteten og tysk teknologisk geni.
De offentlige arbejder blev udført til militære formål.
Motorvejene ville hjælpe hæren og dens kampvogne
at bevæge sig hurtigt rundt i landet.
Fordi diktatorens ultimative mål var ingen anden end at føre krig.
Når Hitler kommer til magten, han planlægger straks en krig.
Han fortæller hærens generaler for at få deres støtte,
som han skal have en ny europæisk krig.
Først skulle han af med SA,
de overfaldsafdelinger, der blev dannet en stat i staten
fortaler for permanent revolution.
SA's ambition var i sidste ende at danne den øverste messing
af den nye tyske hær.
De ønskede at infiltrere militæret,
men de traditionelle officerer var ikke godt disponeret
at give plads for disse underklasses opkomlinge.
Führeren besluttede derfor, at ofre SA,
fordi uden hærens støtte,
han kunne se sine projekter for krig kommer til ingenting.
Dette er byen Bad Wiessee.
Den 30. juni 1934,
Hitler tilkaldte omkring hundrede S.A. ledere til dette hotel.
De tænkte de deltog i en konference
og holde et par dages ferie.
Langt fra det.
Hitler havde udklækket en machiavellisk plan.
Hitler havde sat en fælde op for SA-høvdingene og de blev alle fanget i den.
Hitler ville af med dem alle i løbet af de kommende dage.
På plads besluttede han at handle personligt med Ernst Röhm, lederen af ​​SA,
en af ​​meget få mennesker på tætte personlige forhold med ham.
Klokken var 6:45 om morgenen da Hitler kom op ad disse trin,
pistol i hånden, og gik hen mod Ernst Röhms værelse.
Han åbnede døren, rettede sin pistol mod ham og sagde:
"Röhm, du er anholdt."
Röhm blev hevet væk der og så af Hitlers personlige livvagt,
sammen med alle de andre SA-ledere, på samme etage på hotellet.
Anholdelserne var hårdhændede og Hitler havde taget alle forholdsregler
i tilfælde af at tingene blev voldsomme.
Jeg kan huske, at min far fortalte mig at landsbysnedkeren blev hentet ind
at skrue alle borde og bænke til gulvet,
så de ikke kunne smides rundt.
De troede, der ville blive en stor kamp.
I de følgende dage,
alle SA-høvdinge blev myrdet med koldt blod i München og Berlin.
Ernst Röhm selv blev henrettet i sin celle den 2. juli 1934.
Dette bliver sandsynligvis den sidste film nogensinde af Hotel Hanselbauer.
Det står til at blive revet ned om et par måneder,
tager den blodige historie med sig af de lange knives nat.
Efter at have befriet sig for SA,
diktatoren havde frie hænder at regere landet,
da, blot en måned senere, Paul von Hindenburg døde.
Præsidenten for riget alene havde magten til at afskedige ham.
Hitler påtog sig funktionerne af præsidenten,
hvilket betyder, at han nu besad ultimative magt
og var chef for de væbnede styrker.
Fremover hans hovedmål var at genopruste Tyskland
som forberedelse til en ny krig.
Diktatoren havde drømt af en hævn siden nederlaget i 1918.
Hitler var besat af krig.
Det var grundlaget for hans politiske program,
men det var også en værdi i sig selv.
For så vidt angår ham,
Tyskland kunne kun kende lykke gennem militær succes.
Han skjulte sine krigshærende hensigter fra hele verden.
Det tyske flådemuseum hævdede diktatoren
var på besøg i en U-båd der den 28. september 1935.
Vi ved dog nu, at billedet var taget en måned tidligere.
Faktisk den 28. september han var hos Krupp AG i Ruhr-regionen.
Industrikoncernen var en producent af stål,
men frem for alt af våben.
Hitler besøgte flere gange i al hemmelighed,
fordi Versailles-traktaten blev forbudt enhver oprustning af landet.
Bare et eksempel blandt mange af førerens hensigter
at holde det, han planlagde, skjult.
Et år senere besluttede han, at det var på tide at begynde fjendtligheder.
Det første afgørende skridt var den 7. marts 1936,
da han sendte militærstyrker ind i Rhinlandet,
en demilitariseret tysk region siden nederlaget i 1918.
Ved at gøre det, han tog en betydelig risiko.
Ved at gøre dette, han overtrådte Versailles-traktaten,
derved bringe sig selv i fare af en militær intervention
af traktatens underskrivere.
Dog heller ikke Frankrig heller ikke Storbritannien reagerede.
En første sejr til Führer,
hvem intet viste sig at aflede fra sine mål.
Det bliver mødt med absolut hysteri af Hitlers støtter.
Han har fået tilbage kontrollen over landet,
han har kontrol tilbage over dets grænser i militær forstand.
Indvielsen kom for Hitler den 12. marts 1938,
med Anschluss, Tysklands annektering af Østrig.
Hans drøm om at forene de tysktalende nationer
var blevet en realitet.
I 1938, i hans Ørnerede gemmested i Bayern,
diktatoren var allerede ved at udarbejde planer til fremtidige erobringer.
Efter Østrig, hans hjerte var næste gang rettet mod Tjekkoslovakiet.
Adolf Hitler drømte om krig fordi det gav genlyd
kampen raser inde i ham.
Titlen på hans bog, Mein Kampf,
My Struggle or My Fight, viser hvordan kamp var noget iboende i hans personlighed.
Det var altid i Hitlers planer
at dræbe hundredtusinder, selv millioner af mennesker.
Selv tyskernes død rør ikke rigtig ved Hitler.
De er en del af hans opfattelse om den menneskelige kamps historie.
Den 1. september 1939 invaderede han Polen,
derved kaster verden ud i historiens største væbnede konflikt,
menneskehedens mørkeste periode.
Tidligere på Hitler-rejseplanen.
Det er svært at forestille sig, hvordan denne lille baby voksede op til at være en massemorder.
Objektivt set, Hitler var en meget god soldat.
Det vidste hans overordnede de kunne altid regne med ham.
Frem for alt taler Hitlers styrke.
Han var en kraftfuld taler, meget energisk.
I modsætning til moderne politikere, han skriver alle sine egne taler.
Berlin, 30. januar 1933,
Adolf Hitler er blevet den mest magtfuld mand i Tyskland,
en diktator, der ville styrte det tyske folk og hele verden
ind i det 20. århundrede den mest morderiske konflikt,
anden verdenskrig.
Hitler stablede på sejr efter sejr efter at have overtaget magten,
hvilket i sig selv var en sejr over det tyske folk og planeten.
Det var kun Hitler, der ønskede krig.
Hverken Göring eller Goebbels, heller ikke generalerne ønskede krig.
Hitler var overbevist at han var et militært geni.
Hvordan gjorde denne mand uden militær træning formår at erobre hele Europa?
Hvorfor blev han overvejet den største krigsleder nogensinde?
Hvordan gik det med denne tidligere hjemløse blive arkitekten
af den endelige løsning?
En mand, en lidenskabelig historiker,
har rejst verden rundt for at etablere sig den mest udtømmende kronologi
endnu af denne rejse.
Harald Sandner har brugt over 20 år adskille Adolf Hitlers liv,
time for time.
Hvor var han i disse tidlige år og da han førte krig?
Hvor lavede han hans mest betydningsfulde beslutninger?
Hvor end Hitler var, der var magten.
Han var selve legemliggørelsen af en absolut diktator.
Mere end 70 år efter Hitlers død,
Harald Sandner har afsløret adskillige unøjagtigheder,
selv i de mest seriøse udgivne værker.
Der er noget som 80 biografier om Hitler
men der er altid fejl i nogle af oplysningerne.
Fra Frankrig til Østrig via Tyskland og Belgien,
vi søgte for de sidste spor efter diktatoren
at forstå en krigsleders rejse.
Dette er Adolf Hitlers rejseplan.
Berlin, 30. april 1945,
Adolf Hitler beslutter sig for at begå selvmord.
Han har erfaret, at russerne er hurtige nærmer sig rigskancelliet.
Hans tropper kan kun holde dem tilbage i yderligere 24 timer.
Hitler ved, at han har tabt krigen.
Livet havde ingen mening for ham når han havde tabt krigen.
Han ønskede ikke at stille sig for retten.
Han ønskede ikke at blive ydmyget.
Ved middagstid,
diktatoren tog afsked til sine nærmeste samarbejdspartnere
og trak sig tilbage til dette værelse,
hans kontor i Führerbunkeren med sin kone, Eva Hitler.
Parret begik selvmord klokken 15.30.
Eva tog gift,
mens Hitler var dobbelt sikker ved at bide i en giftkapsel
samt at skyde sig selv.
Hans læge havde rådet ham til at gøre dette for at være sikker på at begå selvmord.
Diktatorens død næsten øjeblikkeligt bragte fjendtlighederne til ophør.
Tyskland overgav sig den 8. maj 1945,
en uge efter mandens selvmord som havde slæbt Europa og verden
ind i en hidtil uset katastrofe.
Det var en stor lettelse.
Nazismen døde med ham, ligesom det var født med ham.
Hitlers selvmord betød for jøder som stadig var i tysk fangenskab
en ende på deres forfølgelse og lidelse.
Hvordan kunne sådanne grusomheder har fået lov til at fortsætte
i så mange år?
Kunne Anden Verdenskrig er blevet undgået?
For at forstå dens oprindelse,
vi skal tilbage til en tid, hvor Hitler lod stadig, som om han ville have fred.
Den 29. september 1938,
det var i denne bygning i centrum af München
at den tyske diktator Adolf Hitler modtaget flere statsoverhoveder:
Den italienske leder Benito Mussolini, Frankrigs premierminister Édouard Daladier,
og den britiske premierminister Neville Chamberlain.
Det var et afgørende møde for internationale relationer.
Efter at have annekteret Østrig til det tyske rige i 1938,
Hitler ville nu have Sudeterland,
den nordvestlige del af Tjekkoslovakiet.
Han var fast besluttet på at få det, uanset oppositionen.
Hitler ville tage alle territorier tilbage med tysktalende mennesker.
Det troede han, hvor end tysk blev talt var tysk territorium.
Det var på første sal i denne bygning at forhandlinger fandt sted
natten til den 29 til den 30. september 1938.
Vi vendte tilbage til disse historiske omgivelser med historikeren Harald Sandner.
Klokken var 1:50 om morgenen da diktatoren fik, hvad han ville.
Her er vi på Hitlers personlige kontor af Führerbau i München.
Dette er det nøjagtige sted hvor bordet stod
på hvilken den såkaldte München-aftale blev underskrevet.
Traktaten er faktisk ofrede en del af Tjekkoslovakiet.
Til gengæld
diktatoren forpligtede sig ikke at invadere resten af ​​landet.
I dagene efter, omkring 3,5 millioner tjekkere
fandt sig selv genstand for den tyske stat.
Tjekkoslovakiet blev ikke hørt og havde ingen repræsentanter.
Ved at opgive Sudeterland,
Frankrig og Storbritannien troede, de havde undgået det værste.
Begge var stærkt imod til udsigten til endnu en krig.
Chamberlain tog tilbage til London, giver afkald på sin papirlapp i lufthavnen.
Han rapporterede at han havde forhandlet med Hitler
og at nu ville der blive fred.
Han troede oprigtigt han havde sikret fred i de kommende år.
Han havde lidt mistanke førerens sande hensigter.
For mens hans generaler tænkte det trækker ud
sådan en sejr uden blodsudgydelser var en genistreg,
Hitler havde langt større ambitioner.
Hitler selv ville have sagt at briterne og franskmændene
havde frataget ham krigen han ønskede en start i september 1938.
Han var fast besluttet på at have denne krig.
To dage senere,
Tyske tropper marcherede ind i Sudeterland uden at støde på modstand.
Annekseringen bliver kendt som Blomsterkrigen.
Endnu en succes for føreren, hvis popularitet var på sit højeste.
Indtil videre havde han ikke sat en fod forkert
og gjorde præcis, hvad han ville: herskende udenlandske herskere.
Mens han ventede på at erobre Frankrig og resten af ​​Østeuropa,
Hitler såede terror i sit eget land.
Dette var en anden slags krig, den progressive udelukkelse af tyske jøder.
Under krystalnatten,
natten af ​​knust glas, den 9. til 10. november 1938,
tusindvis af synagoger og jødiske butikker blev fyret og ødelagt.
Hitler ønskede at tvinge jøderne til at emigrere.
Mange blev samlet og myrdet.
30.000 jødiske mænd blev arresteret og sat i koncentrationslejre,
og kun frigivet når de lover at emigrere.
Hitler havde tænkt på jøderne som et subversivt element.
Den nat krydsede Nazityskland en grænse
i dens gennemførelse af antisemitisk politik.
I en tale holdt for rigsdagen den 30. januar 1939,
Adolf Hitler forudsagde udryddelsen af jøderne i Europa
i tilfælde af en ny verdenskrig,
en morbid profeti
hvilket ikke fremkaldte nogen reaktion fra det tyske folk.
Selv om med overbærenhed,
man kunne fortolke det som blot en udvisningsplan,
det er tydeligt, han talte om et planlagt folkedrab.
Med denne tale, grundlaget af Holocaust var blevet lagt.
Tysklands ansigt ændrede sig.
Hitler tog sine vigtigste beslutninger i Obersalzberg,
tilbagetoget i de bayerske alper.
Berghof blev diktatorens sekundære bolig.
Det var heroppe i bjergene at Hitler forberedte sin krig.
Hitler brugte omkring et kvarter af hans regeringstid i Obersalzberg.
Hitler hævder at have lejet dette hus fra 1928.
Faktisk var det et år tidligere.
Årsagerne til løgnen var rent skattemæssigt.
Selv meget senere, han afgav falske oplysninger.
Han sagde, at han havde brugt meget lidt tid i Obersalzberg
men det var ikke tilfældet.
Berghof var hans yndlingsbolig.
En gang ved magten,
han gjorde det til et andet kancelli efter Berlin.
Han valgte Obersalzberg som regeringssæde
fordi det havde en strategisk betydning ved at etablere sin magt.
Han kunne trække sig tilbage der for at være alene, ja,
men han kunne også modtage hvem han ville der,
herunder vigtige besøgende
bruge indstillingen til at iscenesætte styre sin udenrigspolitik.
Nazipartiet var mestre i spin.
Hver dag tusindvis af besøgende samlet for at få et glimt af diktatoren.
Han ville bruge timer af sin tid på dette, virker altid afslappet og smilende.
Det var en stor propagandaoperation.
Budskabet fremført af disse billeder i Obersalzberg
er Hitlers nærhed til folket.
Han var en kansler for folket, det var hvad de kaldte ham,
og hvem kunne være kansler af folket uden folket.
Alligevel havde Hitler holdt i seks år en hemmelighed fra det tyske folk.
Hans 25-årige elskerinde,
hun hed Eva Braun,
og kun dem, der er tættest på Hitler kendte til hendes eksistens.
Han havde denne idé
at hans politiske mission ville ikke tillade ham at blive gift.
Han præsenterede sig som en slags soldatmunk,
en profet forpligtet til sin mission, det ville ikke passe med at være gift.
Med et kamera givet til hende af diktatoren,
hun skød farvefilm af deres privatliv.
På film, Eva Brown fremstår glad og tilfreds.
Men i virkeligheden den unge kvinde led.
Hun forsøgte to gange at tage sit eget liv.
Disse selvmordsforsøg skal ses som råb om hjælp.
De ville også forklare hendes hyppige fravær.
Selvom det er svært at sige på denne afstand.
Selv da Hitler var sammen med hende,
der var en relativt stor afstand mellem dem.
I bjergene i Obersalzberg,
Hitler var fjern fordi han havde andre ting på sinde,
såsom at gøre sig klar til krig.
Efter at have brudt München-aftalen ved at invadere resten af ​​Tjekkoslovakiet,
han skrev under en ikke-angrebspagt med Stalin
i tilfælde af at han skulle invadere Polen.
Det var nu august 1939.
Dette var den sidste fredelige sommer
det Europa og verden ville vide det i mange år.
Den 1. september 1939, Hitler lancerede invasionen af ​​Polen.
To tusinde og fem hundrede kampvogne og 1300 fly
ydet støtte for halvanden million landtropper.
Diktatoren var dog bestemt mange af hans følge var imod dette skridt.
Faktisk det var kun Hitler, der ønskede krig.
Hverken Göring eller Goebbels, heller ikke generalerne ønskede krig.
Hitlers fejl her var i tænkningen at selv om han invaderede Polen,
briterne og franskmændene ville stadig ikke reagere.
Men den 3. september 1939,
Paris og London erklærede krig mod Tyskland.
Det var nu en verdenskrig.
Umiddelbart herefter tog diktatoren hans personlige tog til frontlinjen.
Han fulgte operationerne fra træningslejren på Gross-Born
i Polen.
Han var fascineret af den væbnede kamp foregår lige foran hans øjne.
Hitler følte et behov for at have ret hvor handlingen var.
Hitler blev aldrig det samme sted.
Han kunne godt lide at komme ud og møde mennesker.
Han kunne ikke lide at sove samme sted to nætter i træk.
Han gik altid i frontlinjen og sætte sit liv i fare.
Han var ligeglad.
Han var sikker på, at Gud ville beskytte ham, at der ikke kunne ske ham noget.
Kun seks uger efter, at fjendtlighederne begyndte, Warszawa blev omringet.
Polen var blevet knust i Hitlers blitzkrig eller lynkrig.
Dagen for kapitulationen,
Hitler delte territoriet op mellem ham selv og Stalin,
hans ideologiske fjende.
For at fejre dens sejr,
den tyske hær paraderede gennem Warszawas gader.
Hitler var overbevist om, efter den hurtige og lette sejr i Polen
at han var et militært geni begavet med intuition.
Han havde altid ret så hvis nogen var uenige,
de tog nødvendigvis fejl.
Denne gang havde Hitler ladet sine generaler køre kampagnen.
Men fra nu af han ville selv stå for driften.
Omkring 3 millioner jøder var nu i nazistiske hænder.
I det besejrede Polen blev de rundet op og stuvet ind i enorme ghettoer.
Jo mere territorium nazisterne indtog Østeuropa,
jo mere de blev konfronteret med jødiske befolkninger.
Dette bekræftede kun deres overbevisning at en systematisk udvisning
og derefter udryddelse af disse jøder var nødvendig.
De daglige levevilkår var umenneskelige.
De blev kontrolleret, brutaliseret, udsultet og dræbt.
Måden Hitler behandler den jødiske befolkning i Polen.
Sult og epidemier dræbte tusindvis af dem.
I 1940, 1941, i de store ghettoer,
så mange som 1.000 mennesker døde hver måned.
På samme tid, Hitler udvidede sit styre mod vest.
I april 1940 han invaderede Norge og derefter Danmark.
Han tog også af sted angrebsstrategien for Frankrig,
selvom han havde ingen militær erfaring.
Tingene gik dog ikke som planlagt.
Han udsatte invasionen af ​​Frankrig 29 gange.
Grunden til, at Frankrig ikke blev invaderet tidligere er meget simpelt: vejret.
Vejret var en vigtig faktor for Hitler
fordi der blev brugt luftstøtte på en massiv måde for første gang
i denne nye lynkrig.
Men tanks ville også spille en vigtig rolle.
At bygge dem og træne deres besætninger holdt offensivens begyndelse op.
Til sidst besluttede Hitler at lancere angrebet på Frankrig den 10. maj 1940.
Som med Polen begyndte denne offensiv med et massivt luftindgreb.
Så knuste Wehrmacht de franske tropper på få dage.
Den tyske hær var som en ustoppelig damptromle
med moderne våben,
med modig taktik
og med ekstremt villige tropper.
Führeren ønskede dog igen at være i frontlinjen
at være vidne til Frankrig bliver bragt i knæ.
Den 19. maj 1940, Hitlers sikkerhedsdetalje fik til opgave
med hurtigt at finde ham et sted for hans hovedkvarter.
Tiden var af afgørende betydning.
Frankrig kan modangreb når som helst.
Den 22. maj 1940
de besluttede sig for den isolerede landsby af Brûly-de-Pesche i Belgien.
Her er hovedkvarteret i dag.
Det har næsten ikke ændret sig.
På det tidspunkt, det var et meget strategisk sted.
Det lå rigtig godt i skoven, let at camouflere.
Det var ved den fransk-belgiske grænse
og kun få kilometer fra Ardennerne.
Hitlers følge hurtigt fik bygget tre hytter som logi
og kantine for diktatorens mænd.
Hvor overraskende det end kan virke,
de gravede endda en lille pool i tilfælde af en hedebølge.
Dog for de ansvarlige af Hitlers sikkerhed,
den mest presserende overvejelse var et bombeskjul.
Meget tæt på Hitlers egen hytte, der var en bunker.
Det var en terning af armeret beton måler syv meter gange syv meter,
hvor han kunne søge tilflugt hvis han kom under luftangreb.
For at garantere maksimal sikkerhed,
alle 28 nabolandsbyer blev evakueret i slutningen af ​​maj.
Marie Metens var ti år gammel på det tidspunkt.
Hun husker stadig den meget usædvanlige dag.
Omkring klokken fire om eftermiddagen, to mænd kom.
De var slet ikke så pæne Det husker jeg meget godt.
De fortalte os, at vi skulle afsted om to timer.
Vi blev evakueret uden at vide hvor vi skulle hen,
og vi fik besked på ikke at komme tilbage.
Vi fik dog ikke at vide hvorfor.
De tog et par stykker af lokalbefolkningen som gidsel.
Omkring 80 eller deromkring,
og sagde at de ville betale med deres liv
hvis nogen af ​​de evakuerede forsøger at vende tilbage.
Det var en trussel, lidt ekstra pres på lokalbefolkningen.
Den 6. juni 1940,
diktatoren ankom endelig i Brûly-de-Pesche,
siden er nu fuldstændig sikker.
Det var i denne skole at Hitler ledede militære operationer.
Langborde var dækket af kort.
Det er her skæbnen af Frankrig blev besluttet.
Efter kun to ugers kamp, diktatorens indsats blev belønnet.
Den 17. juni 1940,
Marshall Pétain anmodede et ophør af fjendtligheder.
Frankrig blev slået.
Führeren jublede.
Hitler var fuldstændig euforisk.
På seks uger havde han opnået hvad Tyskland havde undladt at gøre i fire år
under Første Verdenskrig: besejre Frankrig.
Nazilederen bestilte hans tjenester at droppe betingelserne
for våbenhvilen straks.
Det blev gjort natten til den 20 til den 21. juni 1940, i denne kirke.
Historiker Axel Tixhon er ekspert i Brûly-de-Pesche.
Stemningen var lidt mærkelig
fordi de red på den ved levende lys,
da de skulle være på vagt mulige luftangreb.
Dette blev teksten som Hitler ville påtvinge
på franskmændene i Compiègne.
Hitler tilkaldte repræsentanterne fra Frankrig til Compiègne
til samme jernbanevogn
hvori tyskerne havde haft for at erkende deres nederlag i 1918.
Denne sejr var diktatorens hævn for første verdenskrig.
En drøm, der går i opfyldelse.
Lige efter dette besøgte Hitler Paris.
Det var en anden drøm for ham at komme ind i den franske hovedstad.
Han tog dertil den 23. juni 1940.
Historiebøgerne dog giv os to forskellige datoer
til Hitlers besøg i Paris,
få nogle forfattere til at konkludere at han kan have aflagt to besøg.
Det er ikke sandt.
Hitler besøgte kun Paris én gang den 23. juni,
fra 4.05 til 9.00 om morgenen.
Diktatoren skyndte sig til Opera Garnier
før du stopper for at tage et billede overfor Eiffeltårnet.
Et meget symbolsk billede som blev set rundt om i verden.
Fra det øjeblik,
medierne begyndte at tale om Hitler som den største krigsleder gennem tiderne.
Men under slaget om Storbritannien,
den tyske flåde og luftvåben blev holdt i skak.
Hitler ville meget have foretrukket en traktat med Storbritannien,
i stedet for at knuse den i en militær sejr,
som han havde gjort mod Frankrig.
Briterne var ikke ved at samarbejde.
De reagerede på Tysklands angreb med voldsom modstand.
Dette var hans første tilbageslag af Anden Verdenskrig.
Helt frem til begyndelsen af ​​juli,
Hitler håbede, at Storbritannien ville falde som et modent stykke frugt.
Da de første britiske bomber startede falder på tysk jord,
Hitler var ivrig efter at være sikker hans dyrebareste eje
blev gjort sikkert.
Dette, hvor usandsynligt det end kan virke, var hans kunstsamling.
I flere år, diktatoren havde haft et gigantisk kunstmuseum
bygget i Linz,
byen hvor han havde tilbragt det meste af sin ungdom.
Han planlagde at udstille de mest berømte værker i Europa der.
Det var her, i tarmen af ​​Führerbau,
at han opbevarede sin skat
mens han ventede for at hans museum skal bygges.
Vi gik tilbage for at besøge dette ret usædvanlige depot
med Harald Sandner.
Her blev kunstværkerne opbevaret.
For Hitler var kunstværker altid vigtigere end folks liv.
Under krigen fortrød han altid ødelæggelsen af ​​museer og teatre.
Han kunne dog ikke være ligeglad om menneskers liv.
Omkring 700 kunstværker var på lager i disse korridorer
og permanent bevogtet af SS-mænd gennem hele krigen.
De fleste var malerier der var blevet konfiskeret
eller sælges med magt.
Mange var blevet plyndret af den tyske hær i de besatte lande.
Hitler var verdens største kunsttyv.
Diktatorens slyngede kunstværker ville forblive skjult her indtil 1945.
Tilbage i 1941, Hitler havde travlt med at føre sin krig.
Tiden var endelig kommet for ham at realisere en anden drøm,
det med at besjæle bolsjevismen, nationalsocialismens dødsfjende.
Den 22. juni 1941,
Hitler lancerede hans offensiv mod USSR,
en af ​​de største invasioner i militærhistorien.
Fire millioner soldater, 600.000 køretøjer og lige så mange heste.
Hitler var forsigtig med at kæmpe på to fronter, men han endte med at give ordren.
Du må indse, at han var overbevist af sit eget strategiske geni
og var sikker han kunne besejre Sovjetunionen
med samme lethed som med han havde overvundet Frankrig,
betyder på blot et par uger.
På dette tidspunkt,
Hitlers idé var at deportere jøderne ind i det erobrede Sovjetunionen.
Dette var den oprindelige plan af den endelige løsning,
men i tre år nu,
diktatoren havde også brugt Einsatzgruppen.
Det var specielle enheder som fulgte hæren,
eliminering af jøder og politiske modstandere som sovjetiske apparater.
Disse dødspatruljer startede nu udføre massehenrettelser.
Først var det kun mændene som systematisk blev dræbt.
Men så kvinderne og børnene blev i stigende grad inkluderet
i disse grusomheder.
Omkring 40 procent af jøderne som ville dø i Holocaust
blev dræbt i skydeaktioner.
Forrest, diktatoren var at vinde sejr efter sejr.
Han erobrede Minsk og derefter Leningrad.
I august 1941 besøgte han soldater på østfronten i Ukraine.
Hele stykker af territorium kom under nazistisk kontrol.
Hitler var sikker at Rusland ville falde inden vinteren.
Der var virkelig entusiasme i løbet af sommeren og det tidlige efterår 1941
da de tyske tropper rykkede frem med en utrolig fart gennem Rusland.
Nu traf diktatoren en strategisk beslutning hvilket ville koste ham dyrt.
Han besluttede at beslaglægge landbruget,
industri- og olieressourcer af det sydlige Rusland.
Hvad mere er, havde han et rasende opgør med nogle af hans generaler
der ville lige videre og angribe Moskva.
Disse diskussioner bremsede alvorligt nede i blitzkrigen,
lynkrigen indledt mod Sovjetunionen i juli 1941.
Ved angrebet på Moskva begyndte i oktober 1941, var det for sent.
Wehrmacht blev overhalet af vinteren.
Temperaturerne faldt så lavt som minus 30 grader.
De tyske soldater var udmattede
og en sovjetisk modoffensiv kørte dem hundredvis af kilometer tilbage.
Det er virkelig et stort tilbageslag.
Sovjetunionen er ikke brudt sammen.
Det kæmper tilbage.
Det så ud til at have ubegrænsede ressourcer
og langt flere mænd og udstyr som nogen har haft mistanke om.
Hitler holdt sine generaler ansvarlig for denne debacle.
Siden krigens begyndelse,
han var meget mistænksom af hans militære topmessing.
Kampen for Moskva markerede et vendepunkt
i hans forhold til dem.
Hitler havde aldrig stolet på sine generaler.
Han foragtede dem
fordi de havde rådgivet mod det franske felttog,
og nu gav han dem skylden for fiaskoen i den store offensiv
sommeren 1941.
Hitler havde altid denne tendens at give andre skylden for sine egne fejl.
For at dække over sine egne fejl,
diktatoren afskedigede 30 af sine generaler, herunder Walther von Brauchitsch,
den øverstkommanderende af den tyske landhær.
Hitler påtog sig nu denne funktion,
sammen med den øverstkommanderende af alle de væbnede styrker.
Fra juni 1941,
diktatoren blev hunkeret ned i sit polske hovedkvarter,
beliggende seks kilometer fra Rustenburg.
Det var fra dette enorme kompleks af bunkere og tunneller
at han ledede krigen i Rusland.
Stedet havde kodenavnet Wolfsschanze, eller Ulvehulen.
Führeren ville forblive baseret i dette hovedkvarter i over to år.
Dette var det modsatte af Hitler havde gjort indtil dette tidspunkt.
Han var aldrig blevet det samme sted.
Dette blev dog hans skyttegrav fra anden verdenskrig.
Dette hunkering ned viste at han var ved at miste kontrollen,
ikke længere i stand til at føre sin mobile krig.
At være så tæt på kampen betød
den mere omfattende overvågning var nødvendigt.
Beliggende dybt inde i skoven, webstedets sikkerhed var ekstrem.
Det var meget godt beskyttet.
Rundt omkring var der et minefelt med 50.000 miner.
Der var de naturlige forhindringer af søer og sumpe,
og hele pladsen var indhegnet.
Vagttårne ​​blev sat op
og der blev gravet skyttegrave at afholde nærgående fjender.
De omkring 50 bygninger og bunkers var beskyttet
ved maskingeværstolper og projektører camoufleret af den omkringliggende vegetation.
Alt var gennemtænkt til sidste detalje.
Hitler var altid på vagt af en trussel indefra.
Det var let at forestille sig en kommandooperation mod dette hul,
så der var en arvefølge af sikkerhedskontrolpunkter for at komme forbi.
Det var ekstremt svært at nå Hitler.
Omkring 6.000 boede på dette sted på permanent basis.
Mens tusindvis af soldater var døende i frontlinjen,
Hitlers følge her nød forskellige faciliteter til deres afslapning.
En biograf f.eks. men det var ikke alt.
Det havde en sauna, fordi nogle af tropperne og så videre kunne lide saunaen.
Hitler ville aldrig gå i sauna, selvfølgelig.
Som hovedregel, diktatoren stod sjældent op før kl.
Så skulle han på arbejde træffer sine militære beslutninger.
Til sidst, omkring to om morgenen,
han ville hengive sig i ritualet med at tage te
med sine yndlingssekretærer mens han taler om sig selv.
Hitlers monologer blev stadig mere uudholdelig for hans følge.
Det var altid det samme.
Sekretærerne skiftedes lytter til ham.
De havde selvfølgelig intet valg.
Det var Hitlers måde at slukke på fra krigen et stykke tid.
På dette tidspunkt havde Hitler forstået at invasionen af ​​USSR
ville være sværere, end han først havde troet.
Han opgav sin plan om at deportere jøderne til det besatte Sovjetunionen,
og det var i Polen i efteråret 1941 at han udklækkede sin endelige plan
for den endelige løsning.
Millioner af jøders skæbne blev beseglet én gang for alle den 20. januar 1942,
på Wannsee-konferencen.
I slutningen af ​​dette møde, organiseret af Reinhard Heydrich,
Himmlers højre hånd og chef for Einsatzgruppen,
der blev udarbejdet en rapport over nummeret af jøder, der skal udryddes, 11 mio.
Efter Wannsee-konferencen,
jøderne i Europa blev metodisk rundet op,
derefter kanaliseret mod mordfabrikker.
Det var udryddelsescentre
designet til at eliminere jøder få timer efter deres ankomst.
Hitler troede på dyderne af et jødisk folkedrab.
Han var sikker på, at hvis han gennemførte en masseudryddelse af jøderne,
han kunne genvinde den geopolitiske fordel,
siden jøderne hjalp alle Tysklands fjender.
I foråret 1942 udtagelserne til Auschwitz begyndte
med effektiviseringen af udryddelsesprocessen.
De svageste blev sendt direkte ved ankomsten til gaskamrene.
Hitler selv satte aldrig sine ben i en koncentrationslejr.
Hitler var aldrig direkte vidne til konsekvenserne af det, han satte i gang.
Han besøgte aldrig en eneste gang en koncentrationslejr,
i modsætning til Himmler.
I sommeren 1942
Hitler flyttede sit hovedkvarter til Vinnytsia i Ukraine.
Det var fra denne lejr af bjælkehytter
at han gav ordren til sine tropper for at indtage Stalingrad.
Kampene var intense
og fra november og frem situationen forværredes hurtigt.
Inden for få måneder,
den tyske sjette armé var omringet af 90 sovjetiske divisioner.
De var bundet ind lige til det sidste.
De sultede, ingen mad, ingen ammunition, intet.
Fra dette tidspunkt, de store svagheder
i Hitlers strategiske planlægning blev tydeligt.
Invasionens fiasko af Sovjetunionen afslørede sine fejl.
Viser at han var retfærdig en middelmådig krigsleder,
ikke det militærgeni, han troede, han var.
Det, vi har her, er et individ hunger sig ned i bunkeren på sit hovedkvarter,
i stigende grad afskåret fra realiteterne af krigen på jorden,
men hvem er alligevel uddelegere mindre og mindre.
Den 2. februar 1943,
de 330.000 tyske soldater endelig overgav sig.
Det var den første kapitulation af den tyske hær.
Nederlaget ved Stalingrad var et vendepunkt
og begyndelsen af slutningen for den store krigs leder.
Ikke længe efter nederlaget, Hitler forlod sit hovedkvarter
og gik til Saint Florian Abbey i Østrig.
Her deltog han i en religiøs ceremoni med sine nærmeste samarbejdspartnere.
Harald Sandner har opdaget dette tidligere usete fotografi
taget af diktatoren under denne begivenhed.
Han ville vise os det nøjagtige sted, nu fyldt med symbolik.
Adolf Hitler sat lige her den 4. april 1943.
De havde stillet to rækker stole frem for ham og hans følge.
Führerens kropssprog fortæller meget om hans sindstilstand.
Kampen om Stalingrad synes at have påvirket ham dybt.
På dette foto, han lader sine indre følelser vise sig
noget han aldrig gjorde som Führer.
Han er eftertænksom og tilbagetrukket.
Jeg er sikker på, at på dette tidspunkt, han vidste, at krigen var tabt.
Da ceremonien var overstået, Hitler tog til Linz,
byen hvor han havde tilbragt det meste af sin ungdom.
Han vidste det ikke,
men det var sidste gang han ville nogensinde tage dertil.
Tyskland var nu under hårdt angreb af de allierede.
Hitler var tilbage i sit polske hovedkvarter
og de dårlige nyheder hældt ind fra alle vegne.
Tyskland blev bombet, hele byer blev ødelagt
og de civile ofre var betydelige.
Det generede ham ikke.
De var kun bygninger og mennesker.
De var uden betydning.
Hvad generede ham dog,
var de allieredes landgange i Normandiet den 6. juni 1944.
Et hundrede og tredive tusinde mand stødte på kanalen fra England.
Inden for 24 timer,
de var brudt igennem de tyske linjer og omgik de forsvarende styrker.
Dette er succes. Hitler er igen rasende.
Han er altid rasende over sine generaler, de er ikke stærke nok,
og de er ikke hårde nok.
Han fortsætter dog
at tro på denne fantasiverden hvor tingene vil vende.
På det tidspunkt udviklede Hitler sig teknologisk avancerede våben.
I årevis har tyske videnskabsmænd havde arbejdet på langdistancemissiler,
hvilket ville være en booster for tysk moral
og måske endda gå i stykker fjendens modstand.
Den første sådan raket blev affyret i London den 8. september,
og diktatoren havde alle hensigter at gå endnu længere.
De arbejdede på atombomben.
Der er et stort antal meget avancerede militærteknologier.
Folk troede på disse wunderwaffen, disse mirakelvåben.
Det tyske rige blev gradvist omringet
af de sovjetiske og allierede styrker.
Hitler lancerede en sidste offensiv i Vesten.
Kampen om bulen.
Dette var et modangreb på den fransk-belgiske grænse,
sigte på at vise, at Tyskland stod stadig og stadig bestemt.
Det var et totalt desperat træk
og havde ingen støtte fra de tyske generaler
fordi hæren ingen ressourcer havde tilbage, enten menneskelig eller logistisk,
til at bekæmpe de allierede med, især på himlen,
som var fuldstændig kontrolleret af de allierede.
Chancerne var små eller ikke-eksisterende af deres vendte udvikling i Vesten.
Som diktator gik fra tilbageslag til tilbageslag,
hans helbred var i alvorlig tilbagegang.
Han led af hjerteproblemer
og viste sig de første symptomer på Parkinsons.
Theodore Morrell,
som havde været hans personlige læge siden 1935, var aldrig langt væk.
Han tog op til 28 medicin en dag eller tilsvarende i injektioner.
Han ville have skud for at samle ham op og andre for at berolige ham.
Han var bange for at dø før han nåede sit mål.
I begyndelsen af ​​1945
han forlod sit hovedkvarter i Polen at vende tilbage til hovedstaden Berlin.
Han troede stadig, at han kunne vinde krigen.
Han håbede, at koalitionen mellem de allierede
og russerne ville bryde sammen.
Det var nu marts 1945,
bombningen af den tyske hovedstad intensiveret.
Diktatoren begravede sig selv otte meter under jorden i sin Führer-bunker,
et kompleks af 20 underjordiske værelser bygget til at modstå luftangreb.
Ydervæggene var næsten fire meter tykke
og loftet var beton forstærket med metalbjælker.
Det var alt andet end uforgængeligt.
Dette er en model af Führerens bunker
og haven af Berlins rigskancelli.
Hitler og Eva Braun boede i seks værelser, med hver deres soveværelse.
En til Eva og en til Hitler.
Et vigtigt rum var kommandocentralen, hvor der blev holdt en daglig briefing.
Hitler instruerede krigens afslutning herfra.
Overfor værelserne forbeholdt diktatoren,
de seks andre værelser blev taget op af hans nærmeste samarbejdspartnere,
hans personlige læge, Theodore Morel,
og Goebbels, hans propagandaminister, men også vedligeholdelsespersonalet.
Ti eller deromkring andre mennesker boede hos ham.
Legenden siger, at der var mange tunneler fører ud af bunkeren.
Intet af dette var sandt, ifølge historikerne.
Alle rygterne om hemmelige tunneler forbinder den med metroen
eller Tempelhof Lufthavn er netop det, rygter.
Bunkeren havde ingen andre udgange end den vigtigste
og nødudgangen til haven.
Diktatoren forlod sjældent bunkeren.
Den Røde Hær var ved at hugge en sti lige til Berlin.
Ingen steder var sikkert.
Den 11. april 1945,
amerikanerne befriede koncentrationslejr Buchenwald,
opdager dens ubeskrivelige rædsel.
De besluttede at marchere de lokale landsbyboere gennem lejren
at se, hvilke grusomheder det nazistiske regime havde begået lige ved siden af.
De var dybt chokerede og selvfølgelig bedrøvet over dette,
men faktisk de vidste, at der var en lejr.
De vidste om udryddelsen, fordi i foråret 1942,
hvis du ville finde ud af det om udryddelsen af ​​jøderne,
du kunne gøre det.
Næsten 56.000 døde i lejren.
Russerne pressede på ind i Berlin i tusindvis.
Hitler rasede, da han hørte nyheden.
Ved en briefing om eftermiddagen den 22. april,
Hitler lærte, at ingen tropper ville komme ham til undsætning.
For første gang måtte han erkende at krigen var forbi.
Han meddelte, at hvis dette var tilfældet, han ville skyde sig selv.
Selv i dag hævder mange dokumentarer
at dette er det sidste billede nogensinde taget af Adolf Hitler.
Sådan er det ikke.
Det er selvfølgelig ikke sandt.
Det faktiske sidste billede af Hitler blev taget den 20. april,
hans fødselsdag, i ruinerne af rigskancelliet.
Historikerne er enige.
Dette er bestemt det sidste billede af diktatoren.
Han ses i virksomheden af hans øverste medhjælper
og adjudant, Julius Schaub, som blev bestilt dagen efter
at gå til Berghof for at ødelægge alle af Hitlers personlige papirer.
april 1945, Berlin var fuldstændig omringet.
Hitler hørte, at hans mest loyale samarbejdspartner, Heinrich Himmler,
forhandlede med fjenden.
Dette fremkaldte et raseri og besluttede sig for ham.
I bunkerens mørke,
han giftede sig med sin mangeårige ledsager, Eva Braun, i det strengeste privatliv.
Ceremonien fandt sted natten mellem den 28. og 29. april,
i bunkeren.
Du skal forestille dig scenen.
Det var mørkt.
Lysene flimrede og går ofte ud
på grund af luftangrebene.
Alle var anspændte.
Det var fugtigt og muggent.
Det lugtede.
Det var slet ikke glamourøst.
Kort efter ceremonien,
Hitler tegnede op hans politiske vilje og testamente.
Dette er en kopi.
Hitlers politiske vilje og testamente af 29. april,
er et af de mest skræmmende dokumenter i menneskehedens historie.
De få sider opsummerer hele den nazistiske ideologi og galskab,
som medførte dødsfaldene mellem 50 og 60 millioner mennesker.
Der var ingen omtale af antallet af ofre.
Endnu en gang lammede diktatoren den tyske hærs officerer
for at svigte ham.
Dog også det tyske folk hvem i hans øjne,
havde ikke vist nok kamp.
De var alle ansvarlige for nederlaget.
Jøderne mest af alt.
Han forklarer, at det var en af hans største præstationer
at have udryddet et så stort antal jøder,
og han spørger sine efterfølgere at fortsætte denne massemordspolitik.
Det er umuligt at påstå, at Hitler ønskede ikke Holocaust
og vidste intet om det.
Han vidste alt og indrømmede det åbent.
I alt blev 6 millioner jøder udryddet i de nazistiske koncentrations- og dødslejre.
Den 30. april 1945,
Hitler dræbte sig selv på sit kontor i Führer-bunkeren.
Eva Hitler døde ved hans side.
Dog diktatorens rejseplan slutter ikke der.
Kun 30 minutter efter at han døde,
hans lig blev taget udenfor og brændt i rigskancelliets have
af hans kammertjener, Heinz Linge, efter sin herres sidste anmodning.
Hitler ville ikke hans krop lider samme skæbne
som Mussolini,
som blev lemlæstet og hængt på hovedet på en tankstation i Milano.
Hans krop blev oversvømmet i benzin og antændt.
Men da alle de involverede kom derfra i en fart,
de var ikke sikre at han blev lagt i aske
og hans rester blev fundet af sovjetiske soldater.
Ingen var i stand til at identificere det brændte lig
som diktatorens.
For at være helt sikker, Stalin beordrede en grundig analyse
af resterne her i det nordlige kvarter af Berlin.
Efter obduktionen,
de var i stand til at identificere liget som Hitlers,
takket være en nøje undersøgelse af hans tænder.
Det var livsvigtig information
som Stalin og hans efterretningstjenester skjult for verden i årevis.
Historikere har flere hypoteser om hvorfor.
Jeg tror, ​​det er, fordi han ville at så tvivl og forvirring
blandt de vestallierede, og han ønskede retfærdiggørelse
for en hård politik mod efterkrigstidens Tyskland,
bygget på frygten at Hitler ville komme tilbage
som Napoleon havde gjort, og startede forfra.
Stalin sagde intet om det ved Potsdam-konferencen,
som fandt sted fra 31. juli til 2. august 1945.
Faktisk løj han åbenlyst.
Du skal huske, at den kolde krig var allerede begyndt på dette tidspunkt.
Hans efterfølgere, Khrusjtjov og Bresjnev, forblev fanget i løgnen indtil 1968,
når Bresjnev endelig frigivet obduktionsrapporten.
Mens de allierede søgte over hele Europa efter Hitler,
hans rester blev taget på en sand odyssé.
At blive begravet og gravet op igen ni gange
før de ender her på en russisk kaserne i det nordlige Tyskland.
Biederitz af Magdeburg, 4. april 1970,
hans rester blev forbrændt og derefter smidt ud fra denne bro.
Harald Sandner tog disse billeder af dette lidet kendte sted.
Alt, hvad der er tilbage af Hitler i dag er hans tænder i Moskva.
Femogtyve år efter Anden Verdenskrigs afslutning,
det er her rejseplanen af Adolf Hitler endelig sluttede.
Hitlers 12 år ved magten er en af ​​de mest ødelæggende
og negative perioder i hele historien,
hvis ikke den mest ødelæggende.
Titusvis af millioner døde,
og hele menneskeheden rystet over, hvad den var i stand til.
Udryddelsen af en hel del af sig selv.
Hitler var personificeringen af ​​det onde.
Ingen har været ansvarlig for flere dødsfald end ham.
Adolf Hitler,
en af ​​de største forbrydere af menneskets historie.