Vídeň, 1910.
Adolf Hitler nemá žádné stálé bydliště.
Je mu 21 let a zvládá se zabezpečit místo v této pánské ubytovně.
Aby si vydělal nějaké peníze, prodává obrazy pohlednic pro turisty.
Adolf Hitler není důležitý, nikdo,
a přesto, o 30 let později, byl by nejmocnějším mužem v Německu.
[německy mluvený zvuk]
Muž připravený zajít do všech délek aby dosáhl svých cílů,
kdo by uvrhl německý lid a celý svět
do 20. století nejvražednější konflikt,
druhé světové války.
Šest let války a 65 milionů mrtvých,
včetně šesti milionů Židů vyhlazeni v táborech smrti,
rána spálená navždy do kolektivního vědomí.
Adolf Hitler je nejvíc krví potřísněná postava v historii lidstva.
Vyhlazování Židů pokračoval hodinu po hodině,
bez přestávky, dnem i nocí, někdy až 10 000 lidí denně.
Hitler si je vědom toho, co dělá,
a je při vědomí potenciálních následků
jeho činů.
Jak po životě ten raný český život,
se architektem stal Adolf Hitler konečného řešení?
Jakou cestu vedl tento syn celníka
stát se hlavou státu?
Jeden muž, vášnivý historik, procestoval celý svět
založit co nejvíce vyčerpávající chronologie této cesty.
Harold Santner strávil více než 20 let rozebírám život Adolfa Hitlera,
hodinu po hodině.
Kde byl během těchto prvních let a jak vedl válku?
Kde to udělal jeho nejdůležitější rozhodnutí?
Kdekoli byl Hitler, tam byla síla.
Byl skutečným ztělesněním absolutního diktátora.
Více než 70 let po Hitlerově smrti, Harald Sander dokonce odhalil
četné nepřesnosti v nejvážnějších životopisech.
Existuje asi 80 životopisů Hitlera,
ale vždy se najdou chyby v některých informacích.
[německy mluvený zvuk]
Šli jsme na některá z těchto míst kde kdysi žil Hitler.
Jejich současní majitelé výjimečně nám umožňuje přístup.
Někteří dokonce souhlasili, že promluví poprvé.
Z Francie do Rakouska přes Německo a Belgii,
šli jsme hledat poslední stopy opustil diktátor
pochopit výstup monstra.
[německy mluvený zvuk]
Toto je itinerář Adolfa Hitlera.
října 1918.
První světová válka se chýlí ke konci.
Adolf Hitler byl v německé armádě za poslední čtyři roky,
ale mladý voják musí opustit přední linii,
byl částečně oslepen plynovým útokem.
Dozvídá se o porážce Německa z jeho nemocničního lůžka.
Adolf Hitler je zdrcen.
Porážka z roku 1918 byla pro něj absolutní tragédie,
zvláště traumatizující protože to nečekal.
Nikdo ve vládě nebo armáda řekla, že bude porážka.
Všichni si mysleli, že vyhrají.
Hitler, stejně jako mnoho Němců,
věřil, že porážka byl způsoben nepřáteli uvnitř.
Politici, ale nejen oni.
Židé byli dokonalým obětním beránkem za prohru první světové války.
Vnímá Židy jako tajná vůdčí ruka
za vším z dalších politických hnutí,
tlačila na podpis represivního míru ve Versailles.
Rok 1919 znamenal začátek z jeho antisemitských tirád,
ale proč Adolf Hitler nést takovou nenávist k Židům?
Jak se dostal od nenávisti k masovému vraždění?
Pohled zpět na život muže
za světem vůbec nejhorší zločin proti lidskosti.
Adolf Hitler se narodil v Braunau am Inn,
malé město v Horním Rakousku, poblíž bavorských hranic.
Ve druhém patře tohoto bývalého konce, jeho matka Klára Hitlerová,
porodila ho 20. dubna, 1889, v 6:30 večer.
Jeho otec, státní úředník na celnici a spotřební daně, se jmenoval Alois Hitler.
Doprovázeli jsme Harolda Santnera do Hitlerova rodiště,
kde to všechno začalo, kde se monstrum narodilo.
Je těžké si představit, jak to malé dítě vyrostl v masového vraha.
Dítě je od přírody nevinné.
Nikdo si to nedokázal představit jak by dopadl Adolf Hitler.
Tohle bude pravděpodobně poslední film z Hitlerova rodiště.
Vláda budovu zbourá zahladit všechny stopy po diktátorovi.
Krátce po jeho narození, do této budovy se nastěhovala rodina Hitlerů
kousek po silnici.
Hitlerovi bylo jen pár týdnů.
Dne 2. května 1895
jeho otec byl povýšen do funkce celního inspektora v Linci.
v šesti letech Adolf Hitler začal chodit
do této malé školy ve Fischlhamu, na jihozápad od Lince.
Diktátor by se sem vrátil vítězně dne 12. června 1939.
Tento barevný film natočila Eva Braun, později se stala jeho manželkou.
Zpátky ve své staré škole, byl docela dojatý.
Nechal tyto pocity od svého dětství dobře,
protože jeho základní škola bylo dobré,
na rozdíl od jeho pozdější školní docházky, což bylo méně uspokojivé.
Prostřednictvím těchto obrázků, Hitler se představil Němcům
jako vzorný žák předurčený mít skvělá politická kariéra.
Čistá propaganda, protože realita byl velmi odlišný.
celkově Hitler byl chudý student,
daří jen v určitých předmětech že se mu líbilo.
Nakonec, opustil školu bez jakékoli kvalifikace.
Nenáviděl školu.
Nenáviděl své učitele, a jeho učitelé ho popisovali jako líného.
Zatímco Adolf Hitler o školu projevoval malý zájem,
rád si hrál na polích, hlavně ve válce,
ve kterém převzal hlavní roli.
Byl rozeným vůdcem který rád velí
a šéfovat svým malým přátelům.
Nejraději ze všeho kreslil.
Miloval kreslení a svou rodinu velmi obdivoval jeho snahu.
Ve 13 nebo 14 letech se tak rozhodl měl být umělcem, malířem.
Vybral si však povolání umělce se vůbec nelíbilo jeho otci.
Alois Hitler chtěl svého syna jít v jeho stopách
a stát se státním úředníkem jako on.
Když jeho otec, právník, zjistil, že jeho syn preferuje kreslení,
stal se agresivním a násilným, pravidelně bije svého syna.
Nejjasnější svědectví je to jeho sestra Paola,
který říkal, že ho často bili,
ale donutil se zůstat stoický jak snášel rány,
ani pláče, ani žebrání.
V roce 1903 tragická událost mu dala šanci
aby se pokusil uskutečnit svůj sen.
Jeho otec zemřel.
Hitlerovi bylo 13 let.
Od nynějška nic a nikdo mu mohl stát v cestě.
V září 1907, těsně po dovršení 18 let,
Hitler se rozhodl provincii opustit z Lince do hlavního města Vídně.
Když tam byl, Hitler se představil na přijímací zkoušku
pro vídeňskou Akademii výtvarných umění.
Výběr byl velmi přísný.
Výběr na Akademii byl vždy přísný
a zůstává přísný dodnes.
Ze 113 žadatelů přijato pouze 28.
Adolf Hitler neměl žádnou kvalifikaci, ale to ho neodradilo.
Hitler se přihlásil ke zkoušce plně očekává, že bude vybrán.
Pokud existuje jedna věc která ho charakterizovala po celý jeho život
je, že nikdy nepochyboval o svém vlastním talentu.
Vždy si byl jistý že jeho talent bude uznán.
Zde jsou některé jeho kresby z té doby.
Hitler byl však odmítnut.
Jeho nedostatek originality byl proti němu stíhán, ale nejen to.
Hitler neudělal žádné přípravné práce,
myslí jen na svou inspiraci by stačilo k vítězství nad zkoušejícími.
Nyní víme, že selhal při vstupu na vídeňskou Akademii výtvarných umění dvakrát.
Adolf Hitler našel toto odmítnutí těžké do žaludku.
Ve své knize Mein Kampf, napsáno po letech,
popsal tento den jako nejhorší okamžik jeho života.
Bylo to trauma, o kterém s nikým nemluvil.
Styděl se a ponížen svým selháním
a nechtěl o tom mluvit.
Od listopadu 1907 Hitler se pravidelně vracel do Lince.
Jen dva měsíce po jeho odmítnutí od Akademie výtvarných umění,
zjistil, že jeho matka umírá.
Clara Hitler měla rakovinu prsu.
Léčil ji doktor Bloch, který byl Žid.
Byl rozrušený.
Stejně jako nenáviděl svého otce, naprosto zbožňoval svou matku.
Jeho matka této nemoci podlehla ho poznamenal na celý život.
V této budově v centru Lince,
Hitler trávil celé dny u postele jeho matky.
Haroldu Santnerovi se ho podařilo pouze lokalizovat po letech výzkumu.
Poprvé jeho majitel povolil členové zahraničních médií uvnitř.
Tady jsme v ložnici Kláry Hitlerové.
Její postel byla někde tady.
Co nyní víme že jednou byla jeho matka upoutána na lůžko,
Hitler umístil svou vlastní postel vedle její
být tam celou noc a starat se o ni kdyby něco potřebovala.
V této místnosti zemřela Klára Hitlerová dne 21. prosince 1907
ve 2 hodiny ráno.
Adolf Hitler ji naposledy nakreslil na její smrtelné posteli.
Jeho matka pro něj byla celým světem.
Dalo by se říct jeho matka byla jediná žena
kdy miloval hlubokou, opravdovou láskou.
Až do své smrti, nosil v peněžence její fotku.
V den pohřbu,
mladý Hitler vřele poděkoval doktoru Blochovi za jeho péči
a slíbil mu svou věčnou vděčnost.
I přes jeho antisemitskou politiku způsobily smrt milionů Židů
po letech své slovo dodržel.
jako Führer, Hitler zachránil doktorův život,
nechat ho utéct do Spojených států.
Použil výraz pro Blocha které nikdy nepoužil pro nikoho jiného.
Edler Jude, nebo vznešený Žid,
vyřadit ho z kategorie do kterého umístil všechny ostatní Židy.
Adolf Hitler byl rozdrcen ztrátou své matky.
Ve Vídni bydlel v této budově na Stumpergasse 31,
místo znovuobjevené Haroldem Santnerem.
Mnoho dokumentárních filmů chybně tvrdilo
že žil ve žluté budově vedle,
nepravdivé informace vytrvale prodávala Třetí říše
a nekontrolované, v nominální hodnotě médií od té doby.
Předpokládám, že v době, kdy se chtěli ukázat
atraktivnější budova, ten vedle,
protože nechtěli, aby to lidé věděli že ve skutečnosti
Hitler žil tak trochu na smetišti.
Mladý Hitler žil z peněz nechala ho matka,
a postupně upadal do deprese.
Žil bohémským životem.
Nepracoval, necvičil za nic, nestudoval.
Byl to mladý muž který zřídka vstával před polednem.
Dokonce byl stále takový poté, co se stal kancléřem.
Hitler žil z těchto peněz až do léta 1909,
když už nemohl platit nájem a ocitl se na ulici.
Některé noci spal na veřejných lavičkách,
dokud nepřišla zima, když se uchýlil do útulků pro bezdomovce.
Přes den stál ve frontě v tomto klášteře, kde jeptišky provozovaly vývařovnu.
ve věku 20 let Adolf Hitler byl bezdomovec.
Neměl nic, byl nikdo, neměl žádnou budoucnost.
V roce 1910 se přestěhoval do této pánské ubytovny,
což je teď velmi moderní domov důchodců.
Živil se prodejem obrazů dělal z pohlednic turistům.
Tento okrajový život trvalo několik let,
ale v Hitlerově mysli, nic z toho nebyla jeho chyba.
Proti elitě kypěl vztekem.
Oni jediní byli zodpovědní za situaci, ve které se ocitl.
Elita byla krátkozraká,
protože neviděli génia mladého Adolfa.
To je něco, čeho si tady všimneme, a je to jednoznačný charakterový rys.
Nikdy sám sebe nezpochybnil.
Jeho nepřátelé mezi rakouskou elitou byly jednoznačně identifikovány Hitlerem.
Židé.
Poté zastávali důležité pozice
v ekonomickém a kulturní život ve Vídni.
V roce 1913 byla Vídeň jednou z nej virulentně antisemitská města v Evropě.
Hitler má dobrý důvod
umístit vývoj jeho antisemitismu ve Vídni.
Vídeň měla velkou židovskou populaci.
Téměř 10 % obyvatel města byl židovský.
Hitler tvrdil v Mein Kampf
že to bylo v tuto dobu že se u něj rozvinul antisemitismus,
ale dnešní historici pochybují o některých jeho autobiografických tvrzeních.
Do té doby lhal o svém životě.
Lhal o tom, že nemá žádnou kvalifikaci,
lhal o tom, že nikdy neměl práci.
Nikdo nevěděl.
Mein Kampf je kus propagandy.
Je to fiktivní autobiografie,
jehož účelem bylo vytvořit mýtus Adolfa Hitlera.
1. srpna 1914 Německo vyhlásilo Rusku válku.
Tohle byl začátek první světové války.
Hitler byl rakouský státní příslušník,
ale přihlásil se dobrovolně přihlásit se do německé armády.
Hitler se považoval za Rakušana a Němec.
Myslel si, že by měli vytvořit jeden národ,
a že všechen germánský lid by měl žít pod jednou střechou.
Viděl tento konflikt jako příležitost změnit svůj bídný osud.
Na velkém vlasteneckém shromáždění na náměstí Odeonsplatz,
historické náměstí v Mnichově,
Hitler sršel nadšením, jak ukazuje tato fotografie.
Na této fotce,
překypuje nadšením, skoro v transu.
Tato válka byla jeho šance aby si vytvořil identitu pro sebe.
Od 17. března 1915 jeho pluk bojoval
v zákopech poblíž Fromelles, malá vesnice v severní Francii.
Již rok, Adolf Hitler byl kurýrem
v 16. pluku bavorské pěchoty.
Tohle je bunkr ze kterého by zajistil komunikaci
mezi prapory na frontě a štábní velitelství
doručování zpráv.
To je bezprecedentní nález odhalil náš výzkum.
Role Adolfa Hitlera nebyl nijak zvlášť slavný,
ale bylo to stejné, zásadní a rozhodně nebezpečné.
objektivně řečeno, Hitler byl velmi dobrý voják.
Svědomitě poslouchal rozkazy.
Jeho nadřízení věděli se na něj mohli vždy spolehnout.
zbytek času,
Hitler někdy zůstával v tomto domě ve Fournes en Weppes,
vesnice pár kilometrů od fronty.
Celkově by zůstal na francouzské půdě asi rok a půl.
Najednou byl Hitler narukován, institucionalizováno a postaráno.
O peníze neměl žádné starosti nebo dostat dostatek jídla.
Našel si místo pro sebe v armádě a byl tam šťastný.
Jeho život měl smysl.
Tady je se svými kamarády.
Jeho tvář je hubenější, s dlouhým knírem.
Je k nepoznání jako Hitler, kterého známe.
Jeho armádní společníci byli jeho novou rodinou.
V jeho blízkosti už nikdo nebyl,
a se svými novými kamarády vycházel dobře.
Popsali ho jako samotáře a nepříliš společenský mladý muž,
ale všichni uznali jeho odvaha a odhodlání.
V prosinci 1914 byl jmenován desátníkem
a byl vyzdoben s Železným křížem třídy 2,
jeho vůbec první vyznamenání a tak něco bude nosit po zbytek života.
Jeho Železný kříž v roce 1914 byl první sociální rozdíl, který kdy měl.
Pro mladého muže ve věku 25 let to bylo velmi důležité kteří dosud nikdy ničeho nedosáhli.
Hitler na to byl neuvěřitelně hrdý.
Když Německo prohrálo první světovou válku, život mladého vojáka se rozpadl.
Udělal vše, co mohl, aby zůstal v armádě, nemá chuť to opustit.
Rozhodl se zůstat v armádě
protože neměl kam jít, a potřeboval příjem.
V únoru 1919 byl Mnichov v rukou revoluční krajní levice.
Armádní představitelé se báli že bolševická hnutí takhle
by skončilo kontaminací vojáků.
V této souvislosti Karl Maier
šéf zpravodajské služby, naléhavě naverbovali agenty propagandy
jehož úkolem bylo šířit správná ideologie mezi vojáky.
Hitler byl perfektní kandidát.
Byl známý během války
pro držení se ve velké míře svým soudruhům.
Nebyl schopen se zapojit ve dvoustranné diskusi,
ale uměl mluvit a mluvit a mluvit.
Myslelo se, že by se mohl udržet politická morálka vojáků
a vést je na správné cestě nacionalismu.
Hitler byl poslán na první sérii vzdělávacích kurzů
pro protibolševické instruktory který se konal na univerzitě v Mnichově.
Přednášky z ekonomie od jistého Gottfrieda Federa,
zvláště zaujal.
Byly založeny na virulentním antisemitismu a měl silný vliv na Hitlera.
To vše pomáhalo Hitlerovi dal dohromady svou vlastní doktrínu,
která byla mnohem radikálnější a jednoznačný než Federův.
V srpnu 1919 jeho nenávist k Židům se stala posedlostí,
a vyjádřil to v dopise ze čtyř napsaných stránek zaslaných vojákovi.
Toto je přesně ten dopis, který jsme mohli vystopovat ve Spojených státech.
Je to první antisemitský text od Hitlera
obsahující téměř celý budoucí nacistická doktrína,
vyjadřuje svůj názor tak, jak to dělá na židovskou otázku.
Jsou to paraziti sající životodárnou krev ze všech národů na zemi,
být neschopný o založení vlastního státu
nebo se živí vlastní prací a pracovat jako všichni ostatní.
Jsou to paraziti s velkým P.
Na konci dopisu, nemohl být jasnější.
Konečný cíl, cíl, na který se zaměřit, musí to být odstranění Židů.
To bylo poprvé, co Hitler odhalil co bude později hnacím motorem
jeho antisemitských činů.
Představa, že stát
musí organizovat antisemitismus a zbavit německé území,
německá společnost jednou provždy, všech občanů židovského původu.
Jeho antisemitismus se stal ústředním pilířem jeho myšlení.
V té době byl Adolf Hitler jen nízký armádní poddůstojník,
ale rok 1919 by byl zlom v jeho vzestupu.
V září 1919 v mnichovské pivnici
Adolf Hitler se setkal s Antonem Drexlerem, vůdce DAP,
německá dělnická strana,
malá bavorská krajně pravicová skupina, ultranacionalistické a antisemitské.
Program volal po sjednocení všech Němců v jednom státě.
Volalo to po denaturalizaci židovských občanů Německa.
Bylo to rozhodující střetnutí.
O několik dní později, Hitler se rozhodl vstoupit do strany.
Karl Maier, jeho dobrodinec v armádě,
povzbudil ho stát se členem s kartou.
za tímto účelem přidělil Hitlerovi tajné prostředky,
dělat ho dál propagandista na plný úvazek.
Politická kariéra Adolfa Hitlera byla spuštěna.
Dne 16. října 1919
pronesl svůj první projev členům Německé dělnické strany
v této pivnici v centru Mnichova, Hofbraukeller.
Ten večer promluvil před stovkou lidí,
fascinující je se svými řečnickými schopnostmi.
[německy mluvený zvuk]
Jeho výkon byl nadšený.
Prý byli fascinováni není jen figura řeči.
Bylo to jakési kouzlo.
Dostávalo se mu uznání.
To pro něj bylo velmi pozitivní a zvýšilo to jeho sebevědomí.
Tato řeč znamenala začátek dlouhé, úspěšné období,
začátek jeho politického vzestupu.
Velmi brzy, Adolf Hitler se stal hvězdným řečníkem DAP,
která byla později přejmenována na NSDAP,
nacionalistický socialista Německá dělnická strana.
Tváří v tvář takové popularitě,
Hitler začal pracovat na svých projevech jako profesionální herec,
připravuje je dolů do nejmenšího detailu.
Jeho síla je především jako řečník, jako výkonný reproduktor, velmi energický.
[německy mluvený zvuk]
Na rozdíl od moderních politiků všechny své projevy píše sám.
[německy mluvený zvuk]
Pracoval na intonacích svého hlasu, na jeho gestech,
v rytmu jeho projevů.
O dva roky později, jednoho únorového večera roku 1921,
Circus Krone,
jedno z největších míst v Mnichově, byla plná k prasknutí.
Přišlo téměř 6000 lidí poslouchat Adolfa Hitlera a jásat.
[německy mluvený zvuk]
Jeho projevy byly radikální,
ale militanti týkající se jeho slov byli všichni vyhráni.
[německy mluvený zvuk]
Vyjadřoval to, co mnozí neodvážil se říct,
že se museli roztrhat Versailleská smlouva,
že demokracie není politický režim hodí se do Německa,
a že za to mohou Židé za to všechno.
Lidé to tehdy rádi slyšeli,
protože ekonomicky, Německo na tom bylo opravdu špatně.
[německy mluvený zvuk]
Tyto projevy straně pomohly neustále přitahovat nové členy.
Od 200 na konci roku 1919 na 3 300 v srpnu 1921,
nakonec dosáhl 55 000 lidí do konce roku 1923.
Tato popularita bylo vysvěcením pro Hitlera.
V roce 1921 někdejší bezdomovci leželi stal vůdcem nacistické strany.
Jeho ambice byly nyní obrovské.
Chtěl se stát vůdcem celého národa.
Ve 20. letech 20. století V tomto bytě žil Adolf Hitler
na Thierschstrasse v Mnichově.
Neškodně vypadající místo,
ale ve skutečnosti místo symbolické o jeho politickém vzestupu k moci.
Vystopovali jsme tento byt v centru Mnichova.
Jeho dnešní majitel souhlasil, že nás pustí dovnitř, a poprvé,
souhlasila, že promluví.
Slyšel jsem, že sousedé byli vyděšení pokaždé, když otevřeli přední dveře.
Nechtěli projít kolem jeho bytu,
jak si mysleli, že by tam mohli být když došlo k pokusu o jeho život.
Nějakou tragickou nebo ironickou shodou okolností, majitel objektu byl Žid.
Jmenoval se Hugo Erlanger.
Vlastnil obchod s pánským oblečením v přízemí.
Řekl to, když míjel Hitlera na schodech,
byl mu dokonale příjemný.
Tito dva muži se pravidelně křížili.
Erlanger by neměl ani tušení byl by jednou z mnoha obětí
Hitlerovy antisemitské politiky o 13 let později.
Měsíc poté, co se Hitler stal kancléřem, Erlangerova budova byla násilně prodána.
V roce 1938 Hugo Erlanger byl poslán do koncentračního tábora Dachau.
Výjimka z obecného pravidla,
odešel v pořádku a zdravý až po měsíčním zadržení.
Přežil druhou světovou válku,
a měl nějaké potíže dostat zpět svůj bytový dům.
Nakonec to udělal v roce 1949.
V roce 1922 si Hitler užil meteorický politický vzestup.
Zvýšil počet setkání v pivnicích, shromáždění, která nebyla bez rizika.
Strana se rozhodla naverbovat 300 svalovců zajistit jeho ochranu před napadením.
Jedním z vůdců byl Ernst Röhm.
Tato polovojenská organizace byl pojmenován SA,
pro Sturmabteilung nebo Assault Division a tvořili ji především bývalí vojáci.
Později by to převzala S.A političtí oponenti,
bojovat s nimi na ulici.
Byla to v podstatě parta násilníků.
Byli to muži, kteří mu pomohli uchopit moc o několik let později.
Neuplynul týden bez tisku otisknout něco o nacistické straně.
Noviny byly plné jejich excesů,
takže se Hitler rozhodl vytáhnout sám sebe na vrchol pomocí násilí.
Provedl by puč.
Byl velmi inspirován Mussoliniho pochodem na Řím,
a s převládající rozšířenou chudobou a hyperinflace,
vyhodnotil ten okamžik správně k převzetí moci v Mnichově.
8. listopadu 1923
nacistický vůdce vzal jako rukojmí členové bavorské vlády
kteří měli schůzku v pivnici v Mnichově.
Byl přesvědčený,
s podporou svých 2 000 mužů SA, mohl převzít moc.
Hitler vešel dovnitř
a poté, co vystřelil z pistole do stropu umlčet dav, řekl:
"Německá revoluce začala."
Následovalo vyjednávání mezi Hitlerem a triumvirát vládnoucí Bavorsku,
a došlo k dohodě že by měli pochodovat na Berlín.
Puč se zřejmě rozjel na dobrý začátek,
ale bavorské úřady upustili od podpory
pro jeho iniciátory, Hitler a generál Ludendorff.
další ráno,
oba muži zorganizovali protestní pochod na bavorském ministerstvu obrany.
Podpora lidu se nezdařila
a Hitler to podcenil síly zákona a pořádku.
Střetli se s policií a ozvala se střelba.
Nakonec,
policie postříkala vůdce demonstrace s kulkami,
zabíjet mnoho.
Hitlerův bodyguard před ním skočil a byl zasažen 11 kulkami.
Hitler by byl jistě zabit nebýt jeho zásahu.
Vyvázl s lehkým zraněním na jeho levé rameno.
Dospělý Hitler měl zázračné štěstí.
Po celý život diktátor utíkal téměř 11 pokusů o jeho život.
Poslední z nich se uskutečnil za války 20. července 1944,
ve svém sídle v Polsku,
ale ještě jednou, Hitler vyšel bez úhony
a byl si jistý, že ví proč.
Byl přesvědčen že byl chráněn Bohem,
a každý pokus přežil toto přesvědčení jen posílilo.
Po neúspěšném pokusu o puč, Hitler uprchl.
Byl odvezen autem do města Uffing am Staffelsee,
hodinu jízdy od Mnichova.
Jakmile tam byli, auto ukryli v lese a pokračovali pěšky.
Přišel kolem sedmé večer,
uchýlit se do domu ve vlastnictví manželů Hanfstaenglových.
Tohle byl jeden z Harolda Sandera nejdůležitější objevy.
Hitler si myslel, že je tady v bezpečí
protože rakouská hranice nebylo daleko.
Mýlil se však.
Po dvou dnech ho našli policisté.
Policie se objevila vepředu budovy 11. listopadu 1923.
Hitler věděl, že je po všem, řekl:
„To je ono, raději zemřu než se nechat zatknout těmi prasaty."
Zvedl revolver a držel ho u hlavy.
Helene Hanfstaengl to vzala z jeho ruky, čímž si zachránil život.
Na sobě pyžamo a modrý župan,
byl zatčen dne 11. listopadu 1923.
Hitler věřil, že tohle je konec nacistické strany a jeho vedení.
V roce 1924 on, Ernest Röhm a generál Ludendorff
šel v Mnichově před soud za zradu.
Šéf nacistické strany, použil soud jako platformu
za to, že svou porážku prezentoval jako vítězství
a on sám jako Spasitele vlasti.
Hitler se k této příležitosti vždy postavil před publikem,
a uvědomil si, že někteří soudci byli nakloněni jeho věci.
Všichni sloužili republika neochotně.
S tiskem, který informuje o jeho projevech během soudu,
Hitler to použil jako prostředek propagandy.
Byl to plán, který fungoval k dokonalosti.
Velmi brzy se stal hvězdou procesu.
Nakonec byl Hitler odsouzen na pět let ve věznici Landsberg,
ale jeho výkony ho proslavily po celém Německu.
To bylo místo, kde Hitler začal své období uvěznění
v celkem příjemných podmínkách.
Landsberg byl pětihvězdičkový vězení.
Vůdce nacistické strany obdržel dárkové balíčky z celého Německa.
Byl známý jako vězeň cti,
projevil respekt a mohl mít návštěvníky kdykoli si přál.
V té době bylo Bavorsko velmi pravicové.
Vláda byla velmi shovívavá se svým vězněm.
Komunistický vězeň neměl by stejné podmínky.
Věci by byly mnohem těžší.
Jednou ve vězení, Hitler měl čas ve svých rukou.
Rozhodl se toho dobře využít,
syntetizovat své myšlenky do politického programu.
S pomocí spoluvězně Rudolf Hess, budoucí zástupce Führera,
napsal Mein Kampf, Můj boj,
většinou romantizovaná autobiografie ve kterém byl prezentován jako hrdina.
Byl to jeho jediný způsob, jak pokračovat vyjadřovat se svobodně ze své cely.
Hitler ve své knize rozvinul své ultra nacionalistické argumenty,
trvat na nadřazenosti germánské rasy.
Podle jeho názoru byli Židé podlidé který musel být zlikvidován.
V Mein Kampf, Židé jsou paraziti, bacily, havěť.
Na této zemi jsou úplně k ničemu a jsou ve skutečnosti pozitivně škodlivé.
Na antisemitismu nebylo nic nového v Německu a Rakousku,
ale svého vrcholu dosáhl s Hitlerem.
V Mein Kampf to slovo používá Hitler vymýtit, aby vyvolalo takový osud
předpokládá pro Židy.
To je jasně vyjádřeno německy.
Je to synonymum pro zničit a zabít.
Jeho teorie o prvenství Árijce rasa určovala jeho zahraniční politiku.
Německo by se nejprve muselo znovu sjednotit všechny země s germánským obyvatelstvem.
Pak by expandovala do Ruska, poté, co zničil francouzskou armádu.
V těch pár řádcích,
zdálo se, že předpověděl druhé světové války.
Kniha je varováním že pokud Němci neučiní tyto kroky,
německý národ vyhyne.
Od nynějška, Hitler byl změněný muž s novým přístupem.
Jakmile se dostal z vězení, byl přesvědčen že byl zachráncem národa.
Dne 20. prosince 1924 Adolf Hitler byl propuštěn z vězení
po dokončení pouhých 13 měsíců z jeho trestu.
Znovu zapálený, rozhodl se nastavit o opětovném dobytí Německa,
ale tentokrát to chtěl udělat pomocí demokratického procesu.
Zdálo se mu to zřejmé
že by mohl používat demokracii jako prostředek k dosažení svých cílů,
a pak se toho zbavit.
5. října 1929 Hitler opustil své ubytování na Thierschstrasse
a přestěhoval se do tohoto luxusního bytu na mnichovském Prinzregentenplatz.
Bydlel v bytě měření 12 metrů čtverečních,
a pak jeden z 50 metrů čtverečních,
nyní bydlel na 400 metrech čtverečních, devítipokojový byt.
Dnes je to policejní stanice.
Tak daleko by nikdy nepřišel
bez podpory některých velkých německých jmění.
Hitler si ten byt mohl dovolit
díky stále větším darům od jeho partyzánů
a některé dobře situované postavy.
Pobíral také tantiémy z jeho knihy Mein Kampf.
Díky jeho finančním podporovatelům měl nyní k dispozici
značné finanční prostředky na organizaci masivní volební kampaň.
Bylo to poprvé v Německu.
Vůdce nacistické strany cestoval pouze letadlem,
umožňující mu uspořádat až čtyři shromáždění za den.
Hitler se stal významným politickým hráčem, všude sledují německá média.
Hitler byl první politik používat média záměrným způsobem
Své projevy nahrával na desky a prodal je.
Byl prvním politikem
účtovat vstupní poplatek za to, že přišel a poslouchal, jak mluví.
Výtěžek použil na financování své strany.
Ve svých projevech
Adolf Hitler vršil slib za slibem na jeho potenciální voliče
s velkolepými, výmluvnými slogany.
Uděláme Německo skvělé, vrátíme Německo do práce,
když je 37 % nezaměstnaných.
Jdeme revidovat Versailleská smlouva.
Dal jasně najevo, že zakážou dalších 32 politických stran v Německu,
ale ani to nezdálo se šokovat hodně německé veřejnosti.
Zatímco nacistická strana pouze táhla 3 % hlasů na konci dvacátých let,
v roce 1930 to vzrostlo na 20 %, a poté 31. července 1932
stali se nacisty největší strana v parlamentu.
Nic z toho by se nestalo nebýt velké hospodářské krize v roce 1929.
Téměř 7 milionů Němců bylo nezaměstnaných když byla země silně zadlužená,
se snaží zaplatit své reparace pro první světovou válku.
Bylo snadné vzbudit německý lid hořkost z té porážky.
Můj otec mi řekl, že volil Hitlera protože chudoba byla příliš velká.
Přišla tahle párty, který sliboval chléb a práci.
Proto se k nim přidal.
Dne 30. ledna 1933 Adolf Hitler dosáhl svého.
Byl jmenován kancléřem.
Malý potížista z Bavorska
se stal nejvíce mocný muž v Německu.
Jeho zbývající překážka byl říšským prezidentem,
Paul von Hindenburg.
[německy mluvený zvuk]
Jakmile byl Hitler u moci, neztrácel čas nastolení diktatury.
Vše začalo 28. února 1933.
se žhářským útokem na Reichstag, německý parlament.
Přesně jak to začalo je stále předmětem dohadů.
Co víme jistě, je Hitler a nacisté toho využili ke svým cílům,
tvrdí, že šlo o komunistické spiknutí.
Použili to jako záminku za likvidaci komunistů.
Nejen, že začali zatýkat komunisté po požáru Reichstagu,
ale přinutili Hindenburga podepsat dekret
pozastavení klíčových občanských svobod, řekl, že to bylo jen dočasné.
Dekret ve skutečnosti zůstal v platnosti v té či oné podobě
do 8. května 1945.
Hitler se tam nezastavil.
Rozložil instituce republiky.
Tisk byl cenzurován, a 24. března 1933
nechal přijmout zmocňovací zákon čímž kabinet ve skutečnosti Hitler,
mohl vydávat zákony na čtyři roky bez zapojení parlamentu.
Od toho okamžiku byl totalitní režim.
V následujících měsících všechny ostatní strany byly buď rozpuštěny
nebo nuceni spáchat harakiri.
Kromě nacistické strany.
Ve stejnou dobu, první koncentrační tábor
otevřel své brány v Dachau,
přijímání politických oponentů režimu.
Jakmile budete bezpečně u moci, Hitler měl na mysli jedinou myšlenku,
dělat Německo největší národ všech dob.
Otočil zemi do jednoho velkého pracovního místa,
budování železnic a dálnic.
Prvotní potřeba byla získat ekonomiku zpátky na nohy,
poskytnout nezaměstnaným práci
a pak ukazovat ten nacismus nebyl nějaký středověký režim,
ale ztělesněním moderny a německý technologický génius.
Probíhaly veřejné práce pro vojenské účely.
Pomohly by dálnice armáda a její tanky
rychle se pohybovat po zemi.
Protože konečný cíl diktátora nebylo nic jiného než vést válku.
Když se Hitler dostane k moci, okamžitě plánuje válku.
Říká to armádním generálům získat jejich podporu,
že bude mít nová evropská válka.
Nejprve se musel zbavit SA,
útočné divize, které se vytvořily stát ve státě
prosazující permanentní revoluci.
Ambicí SA nakonec byla k vytvoření vrchní mosazi
nové německé armády.
Chtěli infiltrovat armádu,
ale tradiční důstojníci nebyli dobře disponováni
k vytvoření místa pro tyto nováčky nižší třídy.
Führer se proto rozhodl, obětovat SA,
protože bez podpory armády,
mohl vidět své válečné projekty přijít k ničemu.
Toto je město Bad Wiessee.
Dne 30. června 1934
Hitler svolal kolem stovky Vedoucí představitelé S.A. tohoto hotelu.
Mysleli si byli na konferenci
a mít pár dní dovolené.
Daleko od toho.
Hitler vymyslel machiavelistický plán.
Hitler nastražil past na šéfy SA a všichni v tom byli chyceni.
Hitler se jich chtěl všech zbavit v příštích dnech.
Na místě se rozhodl jednat osobně s Ernstem Röhmem, šéfem SA,
jeden z mála lidí v úzkém osobním vztahu s ním.
Bylo 6:45 ráno když Hitler přišel po těchto schodech,
pistoli v ruce, a šel do pokoje Ernsta Röhma.
Otevřel dveře, namířil na něj pistoli a řekl:
"Röhm, jste zatčen."
Röhma tam odtáhli a poté Hitlerovou osobní ochrankou,
spolu se všemi ostatními vůdci SA, na stejném patře hotelu.
Zatčení bylo těžké a Hitler přijal všechna opatření
pro případ, že by došlo k násilí.
Pamatuji si, jak mi to říkal můj otec že byl přiveden vesnický tesař
sešroubovat všechny stoly a lavice na podlahu,
takže je nebylo možné rozházet.
Mysleli si, že dojde k velkému boji.
V následujících dnech
všichni šéfové SA byli zavražděni chladnokrevně v Mnichově a Berlíně.
Sám Ernst Röhm byl popraven ve své cele 2. července 1934.
Tohle asi bude vůbec poslední film Hotelu Hanselbauer.
Má být zbourána za pár měsíců,
vzít s sebou krvavou historii noci Dlouhých nožů.
Poté, co se zbavil SA,
diktátor měl volnou ruku vládnout zemi,
když o pouhý měsíc později, Paul von Hindenburg zemřel.
Jediný říšský prezident měl pravomoc ho propustit.
Hitler se ujal funkcí prezidenta,
což znamená, že ho nyní vlastnil konečnou moc
a byl velitelem ozbrojených sil.
napříště jeho hlavním cílem bylo přezbrojení Německa
v přípravě na novou válku.
Diktátor snil pomsty od porážky v roce 1918.
Hitler byl posedlý válkou.
To byl základ jeho politického programu,
ale také to byla hodnota sama o sobě.
Pokud se ho to týkalo,
Německo mohlo znát jen štěstí prostřednictvím vojenských úspěchů.
Své válečné štvanice skrýval z celého světa.
Tvrdilo to Muzeum německého námořnictva diktátora
navštívil tam ponorku dne 28. září 1935.
Nyní však víme, že fotografie byl pořízen před měsícem.
Ve skutečnosti 28. září byl v Krupp AG v Porúří.
Průmyslová skupina byl výrobcem oceli,
ale především zbraní.
Hitler několikrát navštívil v naprostém utajení,
protože Versailleská smlouva zakázala jakékoli přezbrojení země.
Jen jeden příklad z mnoha o Führerových záměrech
aby utajil, co plánoval.
O rok později se rozhodl, že je čas začít nepřátelské akce.
První rozhodující krok bylo 7. března 1936,
když vyslal vojenské síly do Porýní,
demilitarizovaný německý region od porážky v roce 1918.
při tom značně riskoval.
Tím, porušoval Versailleskou smlouvu,
čímž se vystavuje nebezpečí o vojenské intervenci
ze strany signatářů smlouvy.
Nicméně ani Francie ani Velká Británie nereagovala.
První vítězství pro Führera,
kterému se nic neobjevilo odvrátit od svých cílů.
To je vítáno s absolutní hysterií od Hitlerových příznivců.
Má zpět kontrolu nad zemí,
má zpět kontrolu nad svými hranicemi ve vojenském smyslu.
Vysvěcení přišlo za Hitlera dne 12. března 1938
s anšlusem, Německá anexe Rakouska.
Jeho sen o sjednocení německy mluvící národy
se staly realitou.
V roce 1938 ve svém úkrytu Orlí hnízdo v Bavorsku,
diktátor už připravoval plány pro budoucí dobývání.
po Rakousku, jeho srdce bylo upřeno na Československo.
Adolf Hitler snil o válce protože se to ozvalo
bitva v něm zuří.
Název jeho knihy, Mein Kampf,
Můj boj nebo můj boj ukazuje, jak bojovat bylo něco vlastní jeho osobnosti.
Vždy to bylo v Hitlerových plánech
zabít statisíce, dokonce miliony lidí.
Dokonce i smrt Němců Hitlera se opravdu nedotýkejte.
Jsou součástí jeho pohledu o historii lidského boje.
1. září 1939 napadl Polsko,
čímž uvrhne svět do největší ozbrojený konflikt historie,
nejtemnější období lidstva.
V předchozích dílech Hitler Itinerář.
Je těžké si představit, jak to malé dítě vyrostl v masového vraha.
objektivně řečeno, Hitler byl velmi dobrý voják.
Jeho nadřízení věděli se na něj mohli vždy spolehnout.
Mluví především Hitlerova síla.
Byl to silný řečník, velmi energický.
Na rozdíl od moderních politiků všechny své projevy píše sám.
Berlín, 30. ledna 1933,
Adolf Hitler se stal nejvíce mocný muž v Německu,
diktátora, který by se ponořil německý lid a celý svět
do 20. století nejvražednější konflikt,
druhé světové války.
Hitler hromadil vítězství za vítězstvím po uchopení moci,
což samo o sobě bylo vítězství nad německým lidem a planetou.
Válku chtěl jen Hitler.
Ani Goering, ani Goebbels, ani generálové nechtěli válku.
Hitler byl přesvědčen že byl vojenský génius.
Jak se tento muž bez vojenského výcviku měl? podaří dobýt celou Evropu?
Proč byl zvažován největší válečný vůdce všech dob?
Jak se tento bývalý bezdomovec povaloval stát se architektem
konečného řešení?
Jeden muž, vášnivý historik,
procestoval celý svět, aby založil nejvyčerpávající chronologie
ještě z této cesty.
Harald Sandner strávil více než 20 let rozebírám život Adolfa Hitlera,
hodinu po hodině.
Kde byl během těchto prvních let a jak vedl válku?
Kde to udělal jeho nejdůležitější rozhodnutí?
Kdekoli byl Hitler, tam byla síla.
Byl skutečným ztělesněním absolutního diktátora.
Více než 70 let po Hitlerově smrti,
Harald Sandner odhalil řadu nepřesností,
i v nejzávažnějších publikovaných dílech.
Něco je jako 80 Hitlerových životopisů
ale vždycky se najdou chyby v některých informacích.
Z Francie do Rakouska přes Německo a Belgii,
šli jsme hledat pro poslední stopy zanechané diktátorem
pochopit cestu válečného vůdce.
Toto je itinerář Adolfa Hitlera.
Berlín, 30. dubna 1945,
Adolf Hitler se rozhodne spáchat sebevraždu.
Naučil se, že Rusové jsou rychlí blížící se k říšskému kancléřství.
Jeho jednotky je mohou pouze zadržet na dalších 24 hodin.
Hitler ví, že válku prohrál.
Život pro něj neměl smysl jednou prohrál válku.
Nechtěl stanout před soudem.
Nechtěl být ponížen.
Asi v poledne,
diktátor se rozloučil svým nejbližším spolupracovníkům
a odešel do této místnosti,
jeho kancelář ve Führerbunker s manželkou Evou Hitlerovou.
Pár spáchal sebevraždu v 15:30.
Eva vzala jed,
zatímco Hitler se ujistil dvojnásob kousnutím do kapsle jedu
stejně jako zastřelit sám sebe.
Jeho lékař mu to poradil aby si byl jistý, že se zabije.
Diktátorova smrt téměř okamžitě přinesl konec nepřátelství.
Německo se vzdalo 8. května 1945
týden po sebevraždě muže který táhl Evropu a svět
do bezprecedentního kataklyzmatu.
Byla to velká úleva.
Nacismus zemřel s ním, stejně jako se to s ním narodilo.
Hitlerova sebevražda určená pro Židy kteří byli ještě v německém zajetí
konec jejich pronásledování a utrpení.
Jak mohla taková zvěrstva bylo jim umožněno pokračovat
už tolik let?
Mohla by druhá světová válka se vyhnuli?
Abychom pochopili jeho původ,
musíme se vrátit do doby, kdy Hitler stále předstíral, že chce mír.
Dne 29. září 1938
bylo to v této budově v centru Mnichova
že německý diktátor Adolf Hitler obdržel několik hlav států:
Italský vůdce Benito Mussolini, francouzský premiér Édouard Daladier,
a britský premiér Neville Chamberlain.
Bylo to rozhodující střetnutí pro mezinárodní vztahy.
Po anexi Rakouska do Německé říše v roce 1938,
Hitler teď chtěl Sudety,
severozápadní části Československa.
Byl odhodlaný to získat, jakákoliv opozice.
Hitler si chtěl vzít zpět všechna území s německy mluvícími lidmi.
Myslel si, že všude německy se mluvilo bylo německé území.
Bylo to v prvním patře této budovy že jednání proběhla
přes noc z 29 do 30. září 1938.
Vrátili jsme se do tohoto historického prostředí s historikem Haraldem Sandnerem.
Bylo 1:50 ráno když diktátor dostal, co chtěl.
Tady jsme v Hitlerově osobní kanceláři z Führerbau v Mnichově.
Toto je přesné místo kde stál stůl
na kterém byla podepsána tzv. Mnichovská dohoda.
Smlouva ve skutečnosti obětoval část čs.
výměnou
spáchal diktátor aby nenapadl zbytek té země.
V následujících dnech, kolem 3,5 milionu Čechů
se našli subjekt německého státu.
Československo nebylo konzultováno a neměl žádné zástupce.
Tím, že opustil Sudety,
Francie a Velká Británie mysleli, že se vyhnuli nejhoršímu.
Oba byli ostře proti k vyhlídce na další válku.
Chamberlain se vrátil do Londýna, zřekl se svého kusu papíru na letišti.
Hlásil se že vyjednával s Hitlerem
a že teď bude klid.
Upřímně věřil zajistil mír na příští roky.
Málo tušil Führerovy skutečné úmysly.
Zatímco jeho generálové přemýšleli že se stahuje
takové vítězství bez krveprolití byl geniální tah,
Hitler měl mnohem větší ambice.
Sám Hitler by řekl že Britové a Francouzi
ho připravil o válku chtěl začít v září 1938.
Byl odhodlaný vést tuto válku.
O dva dny později,
Německá vojska vpochodovala do Sudet aniž by narazili na odpor.
Anexe se stává známou jako Květinová válka.
Další úspěch Führera, jehož popularita byla na vrcholu.
Zatím neudělal chybu
a dělal přesně to, co chtěl: vládnoucích cizích vládců.
Zatímco čekal na dobytí Francie a zbytek východní Evropy,
Hitler zasel teror ve své vlastní zemi.
Tohle byl jiný druh války, postupné vyloučení německých Židů.
Během Křišťálové noci,
Noc rozbitého skla, 9. až 10. listopadu 1938,
tisíce synagog a židovských obchodů byli vyhozeni a zničeni.
Hitler chtěl donutit Židy k emigraci.
Mnozí byli obklíčeni a zavražděni.
Bylo zatčeno třicet tisíc židovských mužů a dát do koncentračních táborů,
a pouze propuštěn když slíbí emigraci.
Hitler myslel na Židy jako podvratný živel.
Té noci nacistické Německo překročilo linii
při jeho realizaci antisemitské politiky.
V projevu před Říšským sněmem dne 30. ledna 1939
Adolf Hitler předpověděl vyhlazení evropských Židů
v případě nové světové války,
morbidní proroctví
což nevyvolalo žádnou reakci od německého lidu.
I když se shovívavostí
dalo by se to interpretovat jen jako plán vyhoštění,
je jasné, že mluvil o plánované genocidě.
S touto řečí základy holocaustu byl položen.
Tvář Německa se změnila.
Hitler učinil svá nejdůležitější rozhodnutí v Obersalzbergu,
ústup v Bavorských Alpách.
Berghof se stal vedlejší bydliště diktátora.
Bylo to tady v horách že Hitler připravil svou válku.
Hitler strávil asi čtvrtinu jeho vlády v Obersalzbergu.
Hitler tvrdí, že byl v pronájmu tento dům z roku 1928.
Ve skutečnosti to bylo o rok dříve.
Důvody pro lež byly čistě fiskální.
Ještě mnohem později, uvedl nepravdivé informace.
Řekl, že utratil velmi málo času v Obersalzbergu
ale nebylo tomu tak.
Berghof byl jeho oblíbeným sídlem.
jednou u moci,
udělal z něj druhého kancléře po Berlíně.
Vybral si Obersalzberg jako sídlo vlády
protože to mělo strategický význam při ustavení své moci.
Mohl by tam odejít, aby byl sám, ano,
ale mohl také přijímat koho tam chtěl,
včetně významných návštěvníků
pomocí nastavení na scénu řídit svou zahraniční politiku.
Nacistická strana byla mistry ve spinu.
Každý den tisíce návštěvníků shromáždili, aby zahlédli diktátora.
Věnoval by tomu hodiny svého času, vždy působí uvolněně a usměvavě.
Byla to velká propagandistická akce.
Předložená zpráva těmito obrazy v Obersalzbergu
je to Hitlerova blízkost k lidem.
Byl kancléřem lidu, tak mu říkali,
a kdo by mohl být kancléřem lidí bez lidí.
Přesto se Hitler držel šest let tajemství před německým lidem.
Jeho 25letá milenka,
jmenovala se Eva Braunová,
a pouze ti nejbližší Hitlerovi věděl o její existenci.
Měl tento nápad
že jeho politické poslání nedovolil, aby se oženil.
Představil se jako druh vojenského mnicha,
prorok oddaný svému poslání, to by se k manželství nehodilo.
S danou kamerou jí od diktátora,
natočila barevný film z jejich soukromého života.
ve filmu, Eva Brown se zdá šťastná a naplněná.
Ve skutečnosti však mladá žena trpěla.
Dvakrát se pokusila vzít si život.
Tyto pokusy o sebevraždu musí být vnímáno jako volání o pomoc.
Také by vysvětlili její časté nepřítomnosti.
I když těžko říct v této vzdálenosti.
I když s ní byl Hitler,
tam byl relativně velká vzdálenost mezi nimi.
V horách Obersalzberg,
Hitler byl vzdálený protože měl na mysli jiné věci,
jako je příprava na válku.
Po porušení Mnichovské dohody invazí do zbytku Československa,
podepsal pakt o neútočení se Stalinem
pro případ, že by napadl Polsko.
Nyní byl srpen 1939.
Tohle bylo poslední klidné léto
ta Evropa a svět by to věděl na mnoho let.
1. září 1939 Hitler zahájil invazi do Polska.
Dva tisíce a pět set tanků a 1300 letadel
poskytl podporu pro milion a půl pozemních vojáků.
I přesto byl diktátor odhodlaný mnoho z jeho okolí se postavilo proti tomuto kroku.
ve skutečnosti válku chtěl jen Hitler.
Ani Goering, ani Goebbels, ani generálové nechtěli válku.
Hitlerova chyba zde byla v myšlení že i kdyby napadl Polsko,
Britové a Francouzi stále by nereagoval.
Nicméně 3. září 1939
Paříž a Londýn vyhlásil válku Německu.
Teď to byla světová válka.
Ihned poté se diktátor ujal jeho osobní vlak do první linie.
Sledoval operace ze soustředění v Gross-Born
v Polsku.
Byl fascinován ozbrojeným bojem děje přímo před jeho očima.
Hitler cítil potřebu mít pravdu kde byla akce.
Hitler nikdy nezůstal na stejném místě.
Rád vycházel ven a setkával se s lidmi.
Nerad spal na stejném místě dvě noci po sobě.
Vždy šel do první linie a ohrozil svůj život.
Bylo mu to jedno.
Byl si jistý, že ho Bůh ochrání, že se mu nemůže nic stát.
Pouhých šest týdnů poté, co začaly nepřátelské akce, Varšava byla obklíčena.
Polsko bylo rozdrceno v Hitlerově blitzkriegu nebo bleskové válce.
Den kapitulace,
Hitler rozdělil území mezi ním a Stalinem,
jeho ideologický nepřítel.
Na oslavu svého vítězství,
defilovala německá armáda ulicemi Varšavy.
Hitler byl přesvědčen, po rychlém a snadném vítězství v Polsku
že byl vojenský génius nadaný intuicí.
Vždy měl pravdu, tak kdyby někdo nesouhlasil,
nutně se mýlili.
Tentokrát Hitler nechal své generály spustit kampaň.
Od této chvíle však sám by se postaral o operace.
Asi 3 miliony Židů byly nyní v rukou nacistů.
V poraženém Polsku byli obklíčeni a nacpaný do obrovských ghett.
Čím více území nacisté obsadili východní Evropu,
tím více byli konfrontováni s židovským obyvatelstvem.
To jen potvrdilo jejich přesvědčení že jde o systematickou deportaci
a pak vyhlazování těchto Židů bylo nutné.
Podmínky každodenního života byly nelidské.
Byli řízeni, brutálně, hladovět a zabit.
Způsob, jakým Hitler zachází židovské obyvatelstvo Polska.
Hlad a epidemie zabil jich tisíce.
V letech 1940, 1941 ve velkých ghettech,
až 1000 lidí umírali každý měsíc.
Ve stejnou dobu, Hitler rozšiřoval svou vládu na západ.
V dubnu 1940 napadl Norsko a poté Dánsko.
Také vyrazil útočná strategie pro Francii,
i když neměl žádné vojenské zkušenosti.
Věci však nešly podle plánu.
Odložil 29krát invaze do Francie.
Důvod, proč nebyla Francie napadena dříve je velmi jednoduché: počasí.
Počasí byl pro Hitlera důležitým faktorem
protože byla použita letecká podpora poprvé masivně
v této nové bleskové válce.
Hrály by však i tanky důležitou roli.
Jejich budování a výcvik jejich posádek zdržel začátek ofenzívy.
Nakonec se Hitler rozhodl spustit útok na Francii 10. května 1940.
Stejně jako v případě Polska tato ofenzíva začala s masivním zapojením vzduchu.
Pak Wehrmacht rozdrtil francouzské jednotky za pár dní.
Německá armáda byl jako nezastavitelný parní válec
s moderními zbraněmi,
s odvážnou taktikou
a s mimořádně ochotnými vojáky.
Nicméně Führer chtěl být znovu v první linii
být svědkem Francie sražena na kolena.
Dne 19. května 1940 Hitlerův bezpečnostní detail byl pověřen
s jeho rychlým nalezením místo pro jeho sídlo.
Čas byl rozhodující.
Francie může kdykoli čelit útoku.
Dne 22. května 1940
rozhodli se pro izolovanou vesnici z Brûly-de-Pesche v Belgii.
Tady je dnes sídlo.
Skoro se to nezměnilo.
v té době bylo to vysoce strategické místo.
Bylo to velmi dobře umístěné v lese, snadné maskování.
Bylo to na francouzsko-belgické hranici
a jen pár kilometrů z Arden.
Hitlerův doprovod rychle nechal postavit tři chaty jako ubytování
a jídelna pro muže diktátora.
Jakkoli se to může zdát překvapivé,
dokonce vykopali malý bazén v případě vlny veder.
Nicméně pro odpovědné o Hitlerově bezpečnosti,
nejnaléhavější úvaha byl protiletecký kryt.
Velmi blízko Hitlerovy vlastní chaty, byl tam bunkr.
Jednalo se o železobetonovou kostku o rozměrech sedm krát sedm metrů,
kam by se mohl uchýlit kdyby se dostal pod letecký útok.
Aby byla zaručena maximální bezpečnost,
všech 28 sousedních vesnic byli evakuováni na konci května.
Marie Metensová bylo v té době deset let.
Dodnes si pamatuje ten velmi neobvyklý den.
Kolem čtvrté hodiny odpoledne, přišli dva muži.
Nebyli vůbec dobří, To si velmi dobře pamatuji.
Řekli nám, že musíme za dvě hodiny odjet.
Byli jsme evakuováni aniž bychom věděli, kam jdeme,
a bylo nám řečeno, abychom se nevraceli.
Nebylo nám však řečeno proč.
Vzali jich několik jako rukojmí místních lidí.
Asi tak 80,
a řekl že zaplatí životem
pokud se některý z evakuovaných pokusí vrátit.
Byla to hrozba, kousek navíc tlaku na místní lidi.
6. června 1940
diktátor konečně dorazil v Brûly-de-Pesche,
web je nyní zcela bezpečný.
Bylo to v této škole že Hitler řídil vojenské operace.
Dlouhé stoly byly pokryty mapami.
Tady je osud Francie bylo rozhodnuto.
Po pouhých dvou týdnech bojů, diktátorovo úsilí bylo odměněno.
Dne 17. června 1940
požádal Marshall Pétain zastavení nepřátelství.
Francie byla poražena.
Führer jásal.
Hitler byl v naprosté euforii.
Za šest týdnů dosáhl toho, co Německo se za čtyři roky nepodařilo
během první světové války: porazit Francii.
Nacistický vůdce si objednal jeho služby zrušit podmínky
pro okamžité příměří.
Stalo se tak v noci na 20 do 21. června 1940 v tomto kostele.
Historik Axel Tixhon je expertem na Brûly-de-Pesche.
Atmosféra byla trochu zvláštní
protože na něm jezdili při svíčkách,
protože se museli mít na pozoru případných náletů.
Z toho se stal text které Hitler zavedl
na Francouze v Compiègne.
Hitler svolal zástupce z Francie do Compiègne
do stejného železničního vagónu
ve kterém měli Němci uznat svou porážku v roce 1918.
Toto vítězství bylo diktátorovou pomstou pro první světovou válku.
Splněný sen.
Hned poté Hitler navštívil Paříž.
Byl to další jeho sen vstoupit do francouzské metropole.
Odešel tam 23. června 1940.
Historické knihy však dej nám dvě různá data
na Hitlerovu návštěvu Paříže,
někteří spisovatelé došli k závěru že možná absolvoval dvě návštěvy.
To není pravda.
Hitler navštívil Paříž pouze jednou dne 23. června,
od 4:05 do 9:00 ráno.
Diktátor spěchal do Opery Garnier
než se zastaví na fotku naproti Eiffelově věži.
Velmi symbolický obrázek který byl k vidění po celém světě.
Od té chvíle,
média začala mluvit o Hitlerovi jako největší válečný vůdce všech dob.
Během bitvy o Británii však
německé námořnictvo a letectvo byli drženi v šachu.
Hitler by byl mnohem radši smlouva s Velkou Británií,
než to rozdrtit ve vojenském vítězství,
jako to udělal ve Francii.
Britové nehodlali spolupracovat.
Reagovali tak na německé útoky s prudkým odporem.
Tohle byl jeho první neúspěch druhé světové války.
Až do začátku července,
Hitler doufal, že Spojené království spadne jako zralý kus ovoce.
Jako první britské bomby začaly pád na německou půdu,
Hitler se chtěl ujistit jeho nejcennější majetek
byla zajištěna.
Toto, jakkoli se to může zdát nepravděpodobné, byla jeho umělecká sbírka.
Již několik let diktátor měl obrovské muzeum umění
postavený v Linci,
město ve kterém strávil většinu svého mládí.
Plánoval vystavovat nejslavnější díla tamní Evropy.
Bylo to tady, v útrobách Führerbau,
že uložil svůj poklad
zatímco čekal aby bylo postaveno jeho muzeum.
Vrátili jsme se na návštěvu toto poněkud neobvyklé skladiště
s Haraldem Sandnerem.
Zde byla uložena umělecká díla.
Pro Hitlera byla umělecká díla vždy důležitější než životy lidí.
Za války vždy litoval ničení muzeí a divadel.
Bylo mu to však jedno o životech lidí.
Kolem 700 uměleckých děl byly skladovány v těchto chodbách
a trvale hlídané esesáky po celou dobu války.
Většinou šlo o obrazy která byla zabavena
nebo prodány násilím.
Mnoho z nich bylo vydrancováno německou armádou v okupovaných zemích.
Hitler byl největší světový zloděj umění.
Diktátorova ukořistěná umělecká díla zde zůstal skryt až do roku 1945.
Ještě v roce 1941, Hitler byl zaneprázdněn vedením své války.
Konečně nadešel čas aby si splnil další sen,
o oživování bolševismu, úhlavním nepřítelem národního socialismu.
Dne 22. června 1941
Hitler odstartoval jeho ofenzíva proti SSSR,
jedna z největších invazí ve vojenské historii.
čtyři miliony vojáků, 600 000 vozidel a tolik koní.
Hitler se obával bojů na dvou frontách, ale nakonec vydal rozkaz.
Musíte si uvědomit, že byl přesvědčen svého strategického génia
a byl si jistý mohl porazit Sovětský svaz
se stejnou lehkostí se kterou dobyl Francii,
to znamená za pár týdnů.
v tomto okamžiku
Hitlerův nápad byl deportovat Židy do dobytého Sovětského svazu.
To byl původní plán konečného řešení,
ale už tři roky,
diktátora také používal Einsatzgruppen.
Jednalo se o speciální jednotky která následovala armádu,
likvidace Židů a politických odpůrců jako sovětští aparátčíci.
Tyto eskadry smrti nyní začaly provádění hromadných poprav.
Zpočátku to byli jen muži kteří byli systematicky zabíjeni.
Nicméně pak ženy a děti byly stále více zahrnuty
v těchto zvěrstvech.
Asi 40 procent Židů kdo by zemřel v holocaustu
byli zabiti při střelbě.
Vpředu diktátor vyhrával vítězství za vítězstvím.
Dobyl Minsk a poté Leningrad.
V srpnu 1941 navštívil vojáky na východní frontě na Ukrajině.
Celé části území dostali pod nacistickou kontrolu.
Hitler si byl jistý že Rusko před zimou padne.
Bylo tam opravdové nadšení v létě a začátkem podzimu 1941
jak německá vojska postupovala neuvěřitelnou rychlostí přes Rusko.
Nyní diktátor učinil strategické rozhodnutí což by ho vyšlo draho.
Rozhodl se zmocnit se zemědělských,
průmyslové a ropné zdroje jižního Ruska.
A co víc, měl zuřivý souboj s některými jeho generály
který chtěl jít rovně a zaútočí na Moskvu.
Tyto diskuse se vážně zpomalily po blitzkriegu,
vypukla blesková válka července 1941 proti Sovětskému svazu.
V době útoku na Moskvu začalo v říjnu 1941, bylo příliš pozdě.
Wehrmacht stihla zima.
Teploty klesly tak nízko jako minus 30 stupňů.
Němečtí vojáci byli vyčerpaní
a sovětská protiofenzíva hnal je zpět stovky kilometrů.
Je to opravdu velký průšvih.
Sovětský svaz se nezhroutil.
Bojuje se.
Zdálo se, že má neomezené zdroje
a mnohem více mužů a vybavení že někdo tušil.
Hitler držel své generály zodpovědný za tento debakl.
Od začátku války,
byl velmi podezřelý jeho vojenské špičky.
Bitva pro Moskvu znamenalo zlom
v jeho vztazích s nimi.
Hitler svým generálům nikdy nevěřil.
Pohrdal jimi
protože radili proti francouzské kampani,
a teď je obvinil za neúspěch velké ofenzívy
léta 1941.
Hitler měl tuto tendenci vždy obviňovat ostatní ze svých vlastních neúspěchů.
Aby zakryl své vlastní chyby,
diktátor propustil 30 svých generálů, včetně Walthera von Brauchitsche,
vrchního velitele německé zemské armády.
Hitler nyní převzal tuto funkci,
spolu s nejvyšším velitelem všech ozbrojených sil.
Od června 1941
diktátor byl schovaný ve svém polském ústředí,
nachází šest kilometrů od Rustenburgu.
Bylo to z tohoto rozsáhlého komplexu bunkrů a tunelů
že řídil válku v Rusku.
Místo mělo kódové jméno Wolfsschanze, nebo Vlčí doupě.
Führer zůstane na základně v tomto sídle více než dva roky.
To byl opak toho, co Hitler dělal až do tohoto bodu.
Nikdy nezůstal na stejném místě.
Tím se však stalo jeho zákop z druhé světové války.
Toto dřepění se ukázalo že ztrácí kontrolu,
již není schopen vést svou mobilní válku.
Být tak blízko k boji znamenalo
že propracovanější dohled bylo nutné.
Nachází se hluboko v lese, zabezpečení webu bylo extrémní.
Bylo to velmi dobře chráněno.
Všude kolem bylo minové pole s 50 000 minami.
Byly tam přírodní překážky jezer a bažin,
a celý areál byl oplocen.
Byly zřízeny strážní věže
a kopaly se příkopy odradit blížící se nepřátele.
Asi 50 budov a bunkry byly chráněny
kulometnými sloupy a světlomety maskované okolní vegetací.
Všechno bylo promyšlené do posledního detailu.
Hitler byl vždy opatrný o hrozbě zevnitř.
Bylo snadné si to představit komandová operace proti tomuto doupěti,
takže došlo k nástupnictví bezpečnostních kontrolních bodů, kterými se dá projít.
Bylo to nesmírně těžké dosáhnout Hitlera.
Na tomto místě žilo asi 6 000 lidí trvale.
Zatímco tisíce vojáků umírali na frontě,
Hitlerův doprovod si zde užil různá zařízení pro jejich relaxaci.
Kino např. ale to nebylo vše.
To mělo saunu, protože někteří vojáci a tak dále líbila sauna.
Hitler by nikdy nešel do sauny, samozřejmě.
Zpravidla, diktátor málokdy vstával před polednem.
Pak by se dal do práce dělat svá vojenská rozhodnutí.
Nakonec asi ve dvě ráno
dopřál by si v rituálu pití čaje
se svými oblíbenými sekretářkami když mluví o sobě.
Hitlerovy monology se staly čím dál nesnesitelnější pro jeho okolí.
Vždy šlo o to samé.
Sekretářky se střídaly poslouchat ho.
Neměli na výběr, samozřejmě.
Byl to Hitlerův způsob, jak vypnout na chvíli z války.
V této fázi Hitler pochopil že invaze do SSSR
bude těžší, než si původně myslel.
Vzdal se plánu deportace Židé do okupovaného Sovětského svazu,
a to bylo v Polsku na podzim roku 1941 že vymyslel svůj definitivní plán
pro Konečné řešení.
Osud milionů Židů byl zpečetěn jednou provždy 20. ledna 1942
na konferenci ve Wannsee.
Na konci tohoto setkání pořádá Reinhard Heydrich,
Himmlerova pravá ruka a šéf Einsatzgruppen,
o počtu byl sepsán protokol Židů, kteří mají být vyhlazeni, 11 milionů.
Po konferenci ve Wannsee,
Židé v Evropě byly metodicky zaokrouhleny,
pak směřoval do továren na vraždy.
Jednalo se o vyhlazovací centra
navržený k likvidaci Židů do hodin po jejich příjezdu.
Hitler věřil ve ctnosti o židovské genocidě.
Byl si jistý, že pokud to provede masové vyhlazování Židů,
mohl získat zpět geopolitickou výhodu,
protože Židé pomáhali všichni nepřátelé Německa.
Na jaře roku 1942 začaly selekce do Osvětimi
se zefektivněním vyhlazovacího procesu.
Nejslabší byli posláni přímo při příjezdu do plynových komor.
Hitler sám nikdy nevkročil v koncentračním táboře.
Hitler nikdy nebyl přímo svědkem důsledky toho, co uvedl do pohybu.
Ani jednou nenavštívil koncentrační tábor,
na rozdíl od Himmlera.
V létě 1942
Hitler přesunul své sídlo do Vinnyce na Ukrajině.
Bylo to z tohoto tábora srubů
že vydal rozkaz svým jednotkám, aby dobyly Stalingrad.
Boje byly intenzivní
a od listopadu dále, situace se rapidně zhoršila.
Během několika měsíců,
německá šestá armáda byl obklíčen 90 sovětskými divizemi.
Byli sevřeni až do konce.
Byli hladoví, žádné jídlo, žádná munice, nic.
Od tohoto okamžiku velké slabiny
v Hitlerově strategickém plánování se ukázalo.
Neúspěch invaze Sovětského svazu odhalil své nedostatky.
Ukázat, že byl spravedlivý průměrný válečný vůdce,
ne vojenský génius, za kterého si myslel.
To, co tu máme, je jednotlivec dřepí v bunkru svého velitelství,
stále více odříznuti od reality války na zemi,
ale kdo je přesto delegovat stále méně.
Dne 2. února 1943
330 000 německých vojáků nakonec se vzdal.
Byla to první kapitulace německou armádou.
Porážka u Stalingradu byl zlomový bod
a začátek konce pro vůdce Velké války.
Nedlouho po porážce, Hitler opustil své sídlo
a šel do opatství Saint Florian v Rakousku.
Zde se zúčastnil náboženského obřadu se svými nejbližšími spolupracovníky.
Harald Sandner objevil tato dříve neviděná fotografie
během této události odejmuta diktátora.
Chtěl nám ukázat přesné místo, nyní nabitý symbolikou.
Adolf Hitler zapadl přímo tady 4. dubna 1943.
Postavili dvě řady židlí pro něj a jeho okolí.
Řeč těla Führera vypovídá o jeho duševním stavu.
Bitva o Stalingrad zdá se, že ho hluboce zasáhl.
Na této fotografii dává najevo své vnitřní pocity
něco, co jako Führer nikdy neudělal.
Je zamyšlený a odtažitý.
Jsem si jistý, že v tuto chvíli, věděl, že válka je prohraná.
Jakmile obřad skončil, Hitler odjel do Lince,
město, kde strávil většinu svého mládí.
Nevěděl to,
ale tohle bylo naposledy že by tam někdy šel.
Německo bylo nyní pod silným útokem ze strany spojenců.
Hitler byl zpět ve svém polském velitelství
a špatné zprávy proudilo odevšad.
Německo bylo bombardováno, byla zničena celá města
a civilní oběti byly značné.
To ho netrápilo.
Byly to jen budovy a lidé.
Nebyly důležité.
Co mu však vadilo,
bylo vylodění spojenců v Normandii 6. června 1944.
Sto třicet tisíc mužů přišel přes kanál z Anglie.
Do 24 hodin,
prolomili německé linie a obešel obranné síly.
To je úspěch. Hitler opět zuří.
Vždy zuří na své generály, nejsou dost silní,
a nejsou dost tvrdé.
Pokračuje však,
věřit v tento svět fantazie ve kterém se věci obrátí.
V té době se Hitler rozvíjel technologicky vyspělé zbraně.
Po léta němečtí vědci pracoval na raketách dlouhého doletu,
což by bylo vzpruhou pro německou morálku
a možná i zlomit odpor nepřítele.
První taková raketa byla vypálena v Londýně 8. září,
a diktátor měl všechny úmysly jít ještě dál.
Pracovali na atomové bombě.
Je toho obrovské množství velmi vyspělých vojenských technologií.
Lidé věřili v tyto wunderwaffen, tyto zázračné zbraně.
Německá říše byl postupně obklíčen
sovětskými a spojeneckými silami.
Hitler odstartoval poslední ofenziva na Západě.
Bitva o bouli.
Tohle byl protiútok na francouzsko-belgické hranici,
cílem ukázat, že Německo stále stál a stále odhodlaný.
Byl to naprosto zoufalý krok
a neměl podporu od německých generálů
protože armáda neměla žádné zdroje, buď lidské nebo logistické,
se kterými bojovat proti spojencům, hlavně na obloze,
která byla zcela pod kontrolou ze strany spojenců.
Šance byly mizivé nebo žádné jejich obratu na Západě.
Jako diktátor šel od nezdaru k nezdaru,
jeho zdraví se vážně zhoršovalo.
Trpěl srdečními problémy
a ukazovali se první příznaky Parkinsonovy choroby.
Theodore Morrell,
který byl jeho osobním lékařem od roku 1935 nebylo nikdy daleko.
Užíval až 28 léků den nebo ekvivalent v injekcích.
Měl by výstřely, které by ho zvedly a další, aby ho uklidnili.
Bál se umírání než dosáhl svého cíle.
Na začátku roku 1945
opustil své sídlo v Polsku vrátit se do hlavního města Berlína.
Stále si myslel, že může vyhrát válku.
Doufal, že koalice mezi spojenci
a Rusové by se zhroutili.
Nyní byl březen 1945,
bombardování německého hlavního města zesílila.
Diktátor se zahrabal osm metrů pod zemí ve svém Führerově bunkru,
komplex 20 podzemních místností postavený tak, aby odolal náletům.
Vnější stěny byly silné téměř čtyři metry
a strop byl betonový vyztužené kovovými nosníky.
Bylo to všechno, jen ne nezničitelné.
Toto je model Führerova bunkru
a zahradu berlínského říšského kancléřství.
Hitler a Eva Braun žili v šesti pokojích, každý s vlastní ložnicí.
Jeden pro Evu a jeden pro Hitlera.
Důležitou místností bylo velitelské centrum, kde se konala každodenní porada.
Hitler řídil konec války odtud.
Naproti pokojům vyhrazené pro diktátora,
šest dalších místností bylo obsazeno svými nejbližšími spolupracovníky,
jeho osobní lékař Theodore Morel,
a Goebbels, jeho ministr propagandy, ale i personál údržby.
Žilo s ním asi deset dalších lidí.
Legenda říká, že tam bylo mnoho tunelů vedoucí ven z bunkru.
Nic z toho nebyla pravda, podle historiků.
Všechny zvěsti o tajných tunelech propojení s metrem
nebo letiště Tempelhof jsou právě to, pověsti.
Bunkr neměl žádné jiné východy než ten hlavní
a nouzový východ do zahrady.
Diktátor opouštěl bunkr jen zřídka.
Rudá armáda razil cestu přímo do Berlína.
Nikde nebylo bezpečno.
Dne 11. dubna 1945
Američané osvobozený koncentrační tábor Buchenwald,
objevování jeho nevýslovné hrůzy.
Rozhodli se pochodovat místní vesničané přes tábor
vidět, jaká zvěrstva nacistický režim spáchal hned vedle.
Byli hluboce šokováni a samozřejmě z toho zoufalý,
ale ve skutečnosti, věděli, že je tam tábor.
Věděli o vyhlazování, protože na jaře 1942
kdybyste to chtěli zjistit o vyhlazování Židů,
mohl bys to udělat.
V táboře zemřelo téměř 56 000 lidí.
Rusové tlačili do Berlína po tisících.
Hitler zuřil, když se to dozvěděl.
Na briefingu 22. dubna odpoledne,
Hitler se dozvěděl, že žádná vojska přijde na jeho záchranu.
Poprvé to musel uznat že válka skončila.
Oznámil, že pokud by tomu tak bylo, zastřelil by se.
I dnes tvrdí mnoho dokumentárních filmů
že je to poslední fotka vzato od Adolfa Hitlera.
Není tomu tak.
To samozřejmě není pravda.
Skutečná poslední fotografie Hitlera byl pořízen 20. dubna,
jeho narozeniny, v troskách říšského kancléřství.
Historici jsou jednomyslní.
To je určitě poslední fotografie diktátora.
Je vidět ve společnosti svého hlavního pobočníka
a pobočník Julius Schaub, který byl objednán následující den
jít do Berghofu zničit všechny Hitlerových osobních dokladů.
dubna 1945, Berlín byl zcela obklíčen.
Hitler slyšel, že jeho nejvěrnější spolupracovník, Heinrich Himmler,
vyjednával s nepřítelem.
To vyvolalo záchvat vzteku a rozhodl se pro něj.
V šeru bunkru,
oženil se se svým dlouholetým společníkem, Eva Braun, v nejpřísnějším soukromí.
Obřad proběhl v noci z 28. na 29. dubna,
v bunkru.
Musíte si tu scénu představit.
Byla tma.
Světla blikala a často chodí ven
kvůli náletům.
Všichni byli napjatí.
Bylo vlhké a plesnivé.
Páchlo to.
Nebylo to vůbec okouzlující.
Krátce po obřadu,
Hitler nakreslil jeho politická vůle a závěť.
Toto je kopie.
Hitlerova politická vůle a závěť z 29. dubna,
je jedním z nejděsivějších dokumentů v dějinách lidstva.
Těch pár stránek shrnuje celá nacistická ideologie a šílenství,
která způsobila smrt 50 až 60 milionů lidí.
Nebyla tam žádná zmínka počtu obětí.
Diktátor znovu kritizoval důstojníci německé armády
za to, že ho zklamal.
Nicméně také německý lid kdo v jeho očích,
nepředvedl dostatek boje.
Všichni byli zodpovědní za porážku.
Židé nejvíc.
Vysvětluje, že to byl jeden z jeho největších úspěchů
nechat vyhubit takový počet Židů,
a ptá se svých nástupců pokračovat v této politice masového vraždění.
Je nemožné tvrdit, že Hitler nechtěl holocaust
a nic o tom nevěděl.
Všechno věděl a otevřeně to přiznal.
Celkem bylo vyhlazeno 6 milionů Židů v nacistických koncentračních táborech a táborech smrti.
Dne 30. dubna 1945
Hitler se zabil ve své kanceláři ve Führerově bunkru.
Po jeho boku zemřela Eva Hitlerová.
Nicméně itinerář diktátora tím to nekončí.
Jen 30 minut poté, co zemřel,
jeho tělo bylo vyneseno ven a spáleno v zahradě říšského kancléřství
jeho komorníkem Heinzem Lingem, podle poslední žádosti jeho pána.
Hitler nechtěl jeho tělo postihne stejný osud
jako u Mussoliniho,
která byla zohavena a pověšena hlavou dolů na čerpací stanici v Miláně.
Jeho tělo bylo polito v benzínu a zapálil se.
Nicméně, protože všichni zúčastnění spěchal odtud,
nezajistili že lehl popelem
a jeho ostatky našli sovětští vojáci.
Nikdo nebyl schopen identifikovat spálenou mrtvolu
jako diktátora.
Pro jistotu, Stalin nařídil důkladnou analýzu
z ostatků tady v severní čtvrti Berlína.
Po pitvě,
byli schopni identifikovat tělo jako Hitlerovo,
díky podrobnému vyšetření jeho zubů.
Byla to zásadní informace
které Stalin a jeho tajné služby léta skrýval před světem.
Historici má několik hypotéz proč.
Myslím, že proto, že chtěl zasévat pochybnosti a zmatek
mezi západními spojenci, a chtěl ospravedlnění
za tvrdou politiku k poválečnému Německu,
postavený na strachu že se Hitler vrátí
jako to udělal Napoleon, a začal znovu.
Stalin o tom nic neřekl na Postupimské konferenci,
který se konal od 31. července do 2. srpna 1945.
Ve skutečnosti bezostyšně lhal.
Musíte mít na paměti, že studená válka v tuto chvíli již začala.
Jeho nástupci Chruščov a Brežněv, zůstal uvězněn ve lži až do roku 1968,
když Brežněv nakonec zveřejnil pitevní zprávu.
Zatímco Spojenci hledal Hitlera po celé Evropě,
byly odebrány jeho ostatky na opravdovou odyseu.
Devětkrát znovu pohřben a vykopán
než skončí tady v ruských kasárnách v severním Německu.
Biederitz u Magdeburgu, 4. dubna 1970,
jeho ostatky byly spáleny a pak shozen z tohoto mostu.
Harald Sandner pořídil tyto fotografie tohoto málo známého místa.
Vše, co dnes zůstalo z Hitlera jsou jeho zuby v Moskvě.
Dvacet pět let po skončení druhé světové války,
tady je itinerář Adolfa Hitlera definitivně skončil.
12 let Hitlera u moci je jedním z nejničivějších
a negativní období v celé historii,
ne-li nejničivější.
Desítky milionů mrtvých,
a celé lidstvo otřesen tím, čeho byl schopen.
Vyhlazení celé části sebe sama.
Hitler byl ztělesněním zla.
Nikdo nebyl zodpovědný za více úmrtí než on.
Adolf Hitler,
jeden z největších zločinců lidské historie.